29 



iiulreltede mere som Hager, Tommelfinger og Tommeltaa derlVn- il'æril med at vantrives; 

 Tommeltaaens Negl vanslægter; Simia træder oftest paa Tudsaaleii paa sædvanlig IMaade, 

 naar den gaar paa Jorden; Fithecus træder paa Fodens Yderrand og holder Tæerne 

 krogede ind under Fodsaalen. Hos Simia er Kindtændernes Emaille endnu glat; hos I'ithecus 

 er den rynket. Pithecus har endnu særskilt Os intermedium; hos Simia mangler det. 

 Fitltecus har som ung Kammet mellem Øjehulerne trykket ganske small, Siben og Næse- 

 ben helt vanslægtede; med Alderen udvides IVummet noget, idet Sinus frontales og Sinus 

 inaaillares stra'kke sig ind mellem Ojnene. Hos Simia bliver Hummet endnu mere ud- 

 videt, og det allerede i Ungdommen. 



Den tertiære europæiske Dryopilliecus'^''} , der kun kjendes efter enkelte Dele af 

 Skelettet, synes at staa nær ved Simia (maaske er den neppe l'orskjeilig som Slægt). 



I Kindtændernes tværkammede Form ere Cerco['ithecinerne fjernede mere fra det 

 oprindelige end alle Simiiner. 1 at have Rummet mellem Ojehulerne stærkt sammentrykt, 

 med vantrevne Siben og INæseben, staa de h«jere end liere af Simiinerne. Desuden have 

 de faaet en Fjendommelighed, der mangler eller kun findes antydet kos Similuer. Sæd- 

 vanlige Pattedyr pleje, naar de hvile i siddende Stilling, al « sidde paa Hug», at slotte paa 

 Fodsaalen og folde Uaglemmet sammen, saa at Laaret hviler paa Underbenet, og »Sædet" 

 er loftet lidt fra Underlagel; Aberne sidde ofte paa selve Sædet. Hos Cercopilheciuerne 

 er Sædets Hud omdannet derefter; den er bleven haarløs og tyk paa de mest fremstaaende 

 Steder, bag Sædebenene, og Sædebenene selv have faaet lladtrykt Hagrand. IMandt Simi- 

 inerne er det kun Hylobalcs, der har Spor af Sædepuder. — Filers ere de lav(!sle t'.ereo- 

 pithecincr byggede saaledes, som de oprindeligste, men ukjendte, Simiiner maa have været, 

 meget lignende de laveste Cebider. 



Cercopithccinernes Slægter"'^"! staa hverandre meget nær. Hos Cercopilhecus, 

 Semnopilhecus (med den tertiære Mesopithecus) og Colobus ere Tænderne ikke usædvanlig 

 stærke, og i Overensstemmelse dei'mcd er Ansigtet kort. Hos Macacus (med Cercocebus, 

 Theropithectts og Cynopithecus) og Cynocephalus blive Tænderne særlig stærke, og Ansigtet 

 bliver langt. Hos Cercopithecus ere Kindtænderne svagest; den bageste nedre Kindtand 

 har endnu ikke faaet (eller har maaske mistet) en umage Spids paa l$agranden , hvad der 

 Ondes hos de andre Slægter; Maven er som sædvanlig; Fingrene have de sædvanlige 

 Længdeforhold. Hos Semnopithecus er Tommelfingeren omtrent som hos Cercopithecus, hos 

 Colobus er den vantreven ; begge Slægter have faaet en ejendommelig udposet Mave. Hos 

 Macacus ere Tænderne svagere og Kjæberne kortere end hos Cynocephalus, der i Tændernes 

 og Kjæbernes Sværhed er naaet videre end nogen anden Abe; i begge Slægter findes 

 Arter, der leve mere paa Klipper end i Træer, og som have faaet mægtige Sædepuder, 

 vel fordi de ofte sidde paa haardl Underlag; og i begge Slægter findes Arter, hvis Hale 

 er vantreven, uden at dog dermed er fulgt væsenlige Ændringer i andre Henseender. 



