37 



13) p. li. Osljoiri og \V o I- 1 m a 11 (TaxdiKiiiiy mihI miir|ili(il(ii:\ ni' ilu' Primales. clc; liull. Arner. 

 Mus. Nat. Hisl., vol. IV, l,Si)2; p. 101 — 10:?) niciie, al Adapis snarere maa lieiiløies til Aberne end lil Halv- 

 aberne: "The other Eocene Monkeys, such as llie Adapidæ, the Notharclidæ (= Liniiiolhcridæ, Marsh), and 

 the Mierosyopidæ have also Ijcen usually placcd in the Lcmuroidca , hnt Iheic is absolnicly no gronnd for 

 Ihls relerenee; whilc there are, on the olher hånd, niany reasons to lielievc Ihat Ihcy are piimilive Anthro- 

 poidea, and that Ihcy bear somcwhal the same relation to the niodeni Anlhropoidca that the Koceno Pcris- 

 sodaetyla bear lo the modem Pcrissodactyla. At Icasl, ihere are no nieans of sepaialing them fioni the 

 subnider«. Notharctns, Mkrosyops o. s. v. kjendcs endnu saa lidt, at der ikke kan siges noget sikkert om 

 deres Slægtskab ; men at Adapis er en Halvabe, er udenfor al Tvivl. Naar bortsees fra Kor- og Hjornelændcrnes 

 Korm, der minder om Tarsius , og Tilsicdevacrclsen al' j) I, er det vanskeligt nok al linde Skjclncmærker i 

 Hovedskallen mellem Adapis og nogenlunde sædvanligt l'ormede Halvaber fra Nutiden, som Otolicnus, Lemur 

 o. s. v. ; i den Grad slemme de overens i de mindste Knkelthcder; der kan ikke opdages andet end ganske 

 ubetydelige Slægt- eller Artmærker til Forskjcl fra den ene eller den anden af de andre Halvaber. (Fuld- 

 stændige Hovedskaller af Adapis magnus og A. parisiensis findes i Kjobenhavn. Trommebenet har udvendig 

 niBsten ganske samme Form som hos Lemur, ikke særlig oppustet og med en ejendommelig Fod stottcndc 

 mod Basioccipitale. Der lindes ikke noget Fwamen caroticum i Undersiden af Bulla, som det findes hos 

 Tarsius og Aber; Aareforgreningen synes at have været som hos Otolicnus eller Lemur. Det ser snarest 

 ud, som om Annulus tympanirus ikke har været losnet fra det øvrige af Trommehulens Væg, at Forholdet 

 alt»aa har været som hos Tarsius, Otolicnus o. s. v. i Modsætning lil Lemur o. s. v.; men Trommehulens 

 indvendige Bygning er ikke tydelig paa de undersogle Stykker.) Ogsaa Skelettet af Krop og Lemmer skal 

 være nærmest som hos Lemur, men plumpere. (Foruden Hovedskallerne findes i Kjobenhavn kun enkelte 

 Dele af Skelettet, deriblandt dog Tommeltaaens Mellemfodsben, der klart viser Tommelens Modsætlelighed.) 



1*) p. 15. Oversigt over Kiiullændcrnes Former hos Primalernc lindes sidst i Afhandlingen. 



•5) p. iii. Forgreningerne af Carotis interna omkring og i Trommehulen hos Halvaber og Aber 

 kunne være saa forskjellige, al det undertiden er vanskeligt, eller, forelnbig, nmuligt, at jcvnfore dem med 

 fuld Sikkerhed fra den ene Form til den anden. 



Hos Nycticebus tardigradus har jeg selv fundet lolgcnile: Slrax el'ter Adskillelsen l'ra Carotis 

 externa, lidt under Foramen jugulare, deler Carulis interna sig i to (irene, en tyk foriesle og en tynd 

 bageste. Den tykke forreste Gren, Carotis interna principalis, luber fremad og op mod Foramen laceriirn 

 anterius, afgiver dér nogle Smaagrene lil Omgivelserne og træder ind i Hjernekassen ved Siden af Sella 

 turcica, hvor den vel (hvad ikke er efterset) udmunder i Circulus Willisii; den er i hele sit Lob ganske 

 fri fra Trommehnic eller Trommeben; den synes i alle Forhold at svare til Hovedstammen af Carotis interna 

 hos Dyr som Didelphyider og andre Pungdyr; den træder vel ikke ind i Hjernekassen gjennem Siden af 

 Gorpus splicnoideum jjosterius, men folgcr dog tæt langs dets Side. Den tynde bageste Gren bojer bag om 

 Bulla og træder ind i Trommehnlcn gjennem el lille Hul i Trommehule-Væggens Bagside cl lille Stykke 

 udenfor Forameu jugulare; den lober videre langs Promontorium , indesluttet i et Beurnr, ndefler mod 

 Fenestra rotunda; men længere er det ikke lykkedes at folge den; den maa vel svare til Stammen af A. 

 promontorii og A. stapedia hos Lemur. — Nærmest som hos Nycticebus synes Forholdene at være hos 

 Otolicnus, Stenops og Chirogaleus; i hvert Fald have de et anseligt Foramen lacerum anterius, der efter 

 sin Form ser ud til at have optaget en Carotis interna principalis; hvis der hos de paagjeldende Slægter 

 findes A. promontorii og A. stapedia, kan det kun være som meget svage Aarer, der kun efterlade utydelige 

 Mærker; forholdsvis tydelige Mærker synes dog at findes hos Chirogaleus furcifer. 



Hos en Lemur collaris. Unge, er Forgreningen følgende- Efter at have afgivet Carotis externa 

 bøjer Carotis-Stamman bag om Bulla og træder ind i Trommehulen gjennem et Hul i dens Bagvæg tæt 

 indenfor Foramen stylomastoideum; i Trommchulen lober den el lille Stykke frem under Promontorium og 

 deler sig tæt indenfor Fenestra rotv/nda i to temmelig tynde Grene, en indre og en ydre. Den indre Gren, 

 her kaldet A. jiromontorii, fortsætter Vejen fremad under Promontorium i Trommehulens Loft frem til 

 Foramen lacerum anterius, hvorigjcnnem den s\nes at træde ind i Hjernekassen til Circulus Willisii. Den 

 ydre Gren, A. stajiedia, bøjer ud til Siden, gaar gjennem Utapcs ind i Canalis facialis, som den igjen 



