40 



som Kindbenet sender ind imod Hjernekassen , og skiller Sqvama og Ala magna fra Pandebenet. I denne 

 Henseende ere Cebiderne de mindst oprindelige; det er dem, der mindst stemme med sædvanlige Djr. Men 

 (ler findes saa mange Undtagelser og saa mange Mellemtilstande, at dette Skjelnemærke ikke har sturre Vu'rd. 



En lille Aare- eller Nerve-Kanal i Skillevæggen mellem øje- og Tindinggruben har man ogsaa 

 meni var ejendommelig for Cebiderne (De Filippi: tiber das Foramen Orbito-temporale der amerikanisehcn 

 Allen; Miilescliott: Unters. z. Naturlehre des Menschen u, d. Ihierc, lid. IX, ISOS, p. 360— 3G2. Joseph: I. c). 

 Den kan dog ogsaa findes hos Simiider; jeg har seet den hos Cercopithecus. 



En Egenhed, der findes hos mange Cebider, især Mycetiner og Hapaliner, er, at Taarebenet strækker 

 sig saa usædvanlig langt frem, at det naar Næsebenet og skiller Overkjæbebenel fra Pandebenel. Men For- 

 holdil er ikke fast; det kan vexie indenfor samme Slægt eller Art. 



Næsebrusken mellem Næseborene er jo som oftest bred hos Cebider, smallere bos Simiider. Mimi 

 iMirskjellen er ikke stor, og Mcllemfdrmer findes, som Eriodcs blandt Cebider, Scninopithccnf! , nndeilidcii. 

 Iilanill Simiider. 



22) p. 22. Om Callithrix pcrsonata skriver Lund: »Stj-rken af dens Stemme, Udviklingen af 

 Lnftrorshovcdel og de deraf afhængige Forandringer i Craniels li.vgning ere de samme som hos lirolaberne« 

 (Itlik paa Brasiliens Dyreverden, 3dje Afhandl., IS4S; p. 38), Wied siger: «lhr Kehlkopf ist dick und von 

 besonderer Bildung» (Beilr. Naturgeseh. v. Brasilien, lid. II, I82G; p. 10.5), og Weldon (Notes on Callitlni\ 

 gigot; Proceed. Zool. Soe. London, ISS'i; p. G— 9) har fundet Skjoldbrusken bos en ung Hun temmelig stor og 

 delvis forbenet. (I zoologisk Museum lindes ikke et eneste Strubehoved eller Tungeben af CalUthrix.) En 

 stærk Stemme lader til at være almindelig hos Cebider, og Strubehoved og Tungeben ere ogsaa hos andre 

 end Mfjcctes noget tillempede derefter. 



23) p. 2''i. Etter nogle smaa jordfundne Underkjæbe-Slykker fra Patagonien har Ameghino op- 

 slillrl Slægterne Homunculus, Anthropop.f, Homocentrus og Eudiastattis , som han benforer til Aberne (se 

 isiiT: Los Monos fdsiles del Eoceno de la Hepublica Argentina; Uevista Argentina de Historia Natural, tom. I, 

 LS'.ll; p. 383— 392). Men de fleste af de fundne Stykker ere saa mangelfulde, at det tildels (i hvert Fald 

 efter de hidtil foreliggende Afbildninger og Beskrivelser) er umuligt at sige, om de virkelig ere af Aber, og 

 endnu mere umuligt at se det nærmere Slægtskab (Ameghino har ikke selv nærmere sammenlignit iiied de 

 nulevende Aber). Homunculus er den, der kjendes bedst, efter et St\kke llnderkjæbe, der blandt .iiiilcl ret 

 tydelig viser tre Forkiiidtæiulcr , hvis Form minder ikke lidt om Mycelex; selve Uiiilerkiæben er ilii iiiii>il 

 mere oprindelig formel end hos Mycetes. 



24) p. 25. Om Kindtændernes Former hos Homo og andre Primater især, i nyere Tid : 



Cope: On the tritubereular molar in Human dentition; Journal of Morphology, vol. II, ISSS— 89; 

 p. 7— 2G, pi. II & III. (Den bageste indre Spids paa de ovre bredformede Kindtænder kan hos Mennesket under- 

 tiden være meget lille, eller næsten mangle, især paa m3, saa at Kronen nærmest er trespidset, ..trituber- 

 eular«; naar Spidsen er lille eller mangler, mener Cope, at det er en Tilbagevenden til Forboldene bos 

 oprindeligerc Pattedyr (1. e. p. 21): ..In eonelusion it may be stated, that tbe tritubereular siiperior molars of 

 man constitute a reversion to tbe dentition of the Lemuridæ of thc Eocene period of the family Anapto- 

 morpbidæ.. (som Cope regner for al have .tritubereular molars« i samme Forstand som mange Insekt- 

 ædere o. s. V.). At den bageste indre Spids altid bos Mennesket er mindre mægtig end den forreste indre, og 

 at Meiiiicskel deri stemmer noje med Hylobates, Siinia og Pitliecus i Modsætning til alle Cercopitliedni, 

 har Cope ikke lagt Mærke til. 1 den ringe Storrelse af den paagjehlende Spids hos alle Simiiner er der ikke 

 mindste Grund til at se en Tilbagevenden til lavere Former; det er en virkelig oprindelig Egenskab. (At 

 der i Menneskets Tænder kan lindes Vanslægtning, er en anden Sag.) H\is Simiinernes Kiiidl,eniler vare 

 fremkomne af Tæiuler formede saa lidt oprindelig sinu hos Cereopitlieeiner, vilde det sikkert have \ist sig 

 i deres Form, der vanskelig kunde være bleven ganske den samme som hos lavere Pattedyr, med de samme 

 Kam-Forbindelser mellem Kronens Spidser, o. s. v.) 



Topiiiard- De l'i''\idiilii>ii iles miibiires el priMmdaires ebez les primates el en partiiiilier riiez 

 lliioniiie; I.WiilliK.pnluyir. Iniii,:!. Is'.r.'; |], li 1 1 - 7 I (1. (Ileski i\ el.-ie ilden nærmere Forstaaelse) 



