41 



25) p. 26. Liglipilpii niellpm Ilijlohafcs og Homo i Hi'iisi'iTiilo til Sibenets Bygning og den for- 

 holdsvis store Overensslenimelse med lavere P.illedyr ere ogsna freinliiev<Mlc ;il' Znckerkandl (Das peripliere 

 Geruchsorgan der Saiigpthiere, 1887; p. G7 - 75). 



Amcgliino har, som rigtigt er, stillet Hylobates sammen med Homo overfor Simia etc. (Contri- 

 hiicion el(., 1889); men hans Grunde til al gjøre det ere Ikke af de bedste. Det, han især henholder sig til, 

 er <)\erensstemmelsen i Brystkassens, særlig Brystbenets, Bygning hos Hylobates og Homo overfor de andre, 

 en Lighed, der allerede er stærkt fremhævet af Vrollk (Arliklen Quadrumana I Todd: Cyclopædla of 

 Anatomy and Physiology, vol. IV, IS.52 (skreven 1843), især p. 202), der har set mange andre Ligheder mellem 

 Hylobates og Menneske; men dels er l'orskjellen fra de andre Simiiner i Brystkassen ikke nær saa stor, 

 snm Ameghino synes at mene, dels er det el Sporgsmaal, om Ligheden i den Henseende virkelig er Tegn 

 paa særligt Slægtskab mellem Hylobates og Homo; den stærkt hvælvede Brystkasse o. s. v. er maaske frem- 

 kommen nafliængig hos begge; den er sikkert en Fiilge af Armenes frie Bevægelighed; men (irnnden til 

 Armenes Frihed er ikke ganske den samme hos de to Slægter. Den mærkelige Overensstemmelse, der kan 

 være mellem Flagermus og de hojeste Primater i Brystkassens Form, er tilstrækkeligt Bevis for, al l!r,\sl- 

 kasscn under ensartede Vilkaar kan forme sig ens hos Dyr, der ikke ere Slægtninge. 



Kohlbrijgge har gjort det nyeste Forsog paa at finde Forholdet mellem Hylobates og andre 

 Aber (Versuch einer Anatomie des Genus Hylobates, Theil I, i Max Weber: Zoologisehe Ergebnisse einer 

 Reise in Niederlandiseh Osl-lndien, Bd. I, 1890—91, p.2Il— 3r.4, pl.XVll-XIX; Theil II. ibld., Bd 2, IS92, 

 p. 139—208, pi. XI). Han er dog ikke naaet til nogen meget klar Opfattelse; Ildfaldet af llndersogelsen 

 sammenfatler han I folgende Sætninger (I. c, Theil II, p. 205— 206): »1". Hylobates gehijrt nicht zur 

 Familie der Anlliropomorphen , auch darf er nicht den niedoren Allen zugesellt werden. 2". In der Belhe 

 der Calarrhlnen isl dem Hylobates zwar eine Stellung zwisehen Anlliropomorphen und niederen Allen zu- 

 zuweisen, aber keinesvvegs darf er als ein Zwischenglled oder als tibergangsstufe betrachtet werden. 3°. Das 

 Urlheil SchlegePs hat sich bestiitlgt, dass das Genus Hylobates; «est parfaltcment isolé parmi tous les 

 singes, présente par conseqiient un ensemble de earaetéres tout a fait particulier. » 'i". Die dem Hylobates 

 eigenthiinilichen Formen sind zum Teil solche, welche wir als hohere zu betrachten pflegen , da sie sich 

 denen des Menschen nahern. 5". In diesem Sinne steht Hylobates liber andere C.atarrhinen "Von denen 

 er sich friihzeltig abgespaltet hat» (Ruge), aber nicht unter den Anthropoiden , vvenn er sich auch viel Pri- 

 mitives bewahrl hat. Anthropoiden und Hylobatiden sind keine einander folgenden Rangstufen sondern 

 Parallelbildungen. O". Demnach vvurden einstweilen (solange weitere Forschungen die bisherigen Ault'as- 

 sungen nicht umiindern) die Catarrhinen in drei Gruppen zu tellen seln. Zur ersten gehoren Papio (.i: Cyno- 

 cephalus) , Macacus, Gercocebus, Cercopilhecus, Semnopilhccus, Golobus; die zweile bilden die Hylobaliden; 

 die drille nnilasst den Orang, Chimpanse und (iorilla, milhiii die eigenllichen Anlliropcnnorphen," 



2B) p. 26. Om Pithecanthropics : 

 Du bois: Pithecanthropus erectus, eine nienschcnaelinliche lleliergangsform ans .lava; Batavia 1894; 39 p., 



2 pi. (Afbildet er et Stykke af Hjernekassens Lol'l, Laarbenel og en Kindland, all, hvad der er fundet. 



Om de fundne Stykker hore sammen, er tvivlsomt; Hjernekassen er del vigtigste af dem; Laarbenel 



mimler mistænkelig meget om Homo.) 



"Nach den jelzl vorliandenen Ergebnlssen vvar es zweifellos die Indische Thierprovinz, in welcher 

 sich die Enlwickelung des Menschen aus Pithecanthropus erectus abspielle, und sehr vvahrscheinlich Isl 

 dicse Entwickelung in der Reihenfolge Prothylobates (en tænkt Slægt) — Anthropopithecus (a: Simia] siva- 

 lensis — Pithecanthropus erectus — Homo sapiens vor sich gegangen« slutter D ubois (p. 38). Men 

 Simia sivalensis (ogsaa kaldet Palæojnthectis siralensis], der kun kjendes efler et Stykke Overkjæbe (se især: 

 Lydekkcr: Mem. Geol. Surv. India (Palæontol. Indica). ser X, vol. IV, part 1. 1886; p. 2— 4, pi. I, fig. I), synes 

 at slaa ganske nær ved Simia troylodyles og er dermed udelukket fra Menneskets Stamtræ. 



Nærværende Afhandling om Primaternes Slægtskab var fuldt færdig skreven (i 1893), da Du bo i s' 

 Afhandling (der naaede lil Kjobenhavn i December 1894) fremkom, tilsyneladende, I hvert Fald tildels, som 

 Bekræftelse paa, hvad her er sasl om Menneskels Forhold til Hylobates. Hvad man kjender af Vitlieam- 

 thropus er endnu saa lidl, al man ikke med Sikkerhed kan se dens nærmere Slægtskabsforhold. 



E .Mu.^oo Lunilii. 2. III. *> 



