9 



Phascologale, Dasyiirus og deres nærmeste Slægtninge blandt Uasynrider have fast- 

 lioldt en mere oprindelig Form paa de ovre bredformede Kindlænder end der findes bos 

 noget andet nnlevende Pattedyr: de tre yderste Spidser ere tilstede, og den mellemste af 

 dem, ligesom den mellemste af de tre indre Spidser paa de nedre bredformede Tænder, 

 er den største som Minde om dens tidligere Enemagt. ^| Didelpbyidernes Tænder ligne 

 vel Dasyuridernes; men der er dog ingen af de kjendte nnlevende Didelphyider, der kan 

 vise et saadant Oldtidsminde, som Dasyuriderne kunne. Ilos Gri/mæomi/s og Fhilander 

 findes endnu de tre yderste Spidser paa de bredformede ovre Kindtænder; men den 

 mellemste bar mistet sin Overmagt. IJos Diihlphys, Cliironedes og Hemiurus er den 

 bageste tillige ilærd med at miste sin Selvstændigbed. ^) 



Grymæomys er den af Slægterne, der i Tændernes Form bar bcboldt mest af Lig- 

 beden med de laveste Dasynrider. 1 Sammenligning med sin nærmeste Slægtning, Philander, 

 bar den beboldt de boje skarpe Spidser paa de bredformede Kindtænder, og ingen af 

 Tænderne ere vantrevne. Fhilander synes at bave vænnet sig til en Slags Fode, der kun 

 kræver ringe Tygning; i bvert Fald ere de bredforniede Rindtænder blevne usædvanlig 

 sniaa med lave stumpe Spidser , de bageste, ovre og nedre m 3 , ere endogsaa vantrevne ; 

 derimod bar den faaet store, skarpe og furede Hjørnetænder, der minde om Rovdyr som 

 Katte, og de nærmeste Kindtænder, /) 1 i Over- og Underkjæben, ere bragte til at vantrives. 

 Lnderkjæbens Frc. angidaris bar hos Grymæomys den sædvanlige Form ; hos Philander er 

 den bleven mere udbredt og rettet nedad, vist fordi den er skudt til Siden af Tunge og 

 Svælg. Ribbenene bave bos Grymæomys den sædvanlige smalle Form ; bos Fhilander, som 

 er uddannet til Klatring nok saa godt som nogen Grymæomys, ere Ribbenene blevne brede, 

 vel snarest under Paavirkning af Skulderbladets Muskler. Grymæomys bar ingen Ptmg, 

 Patterne ere enten spredte over Bug og IJryst eller mere samlede paa Rugen; hos Fhilander 

 ere Patterne samlede paa Bugens Midte , og paa hver Side af Rugen er der fremkommet 

 en Længde-Hudfold, en ufuldstændig Pung, der ikke dækker Patterne. '') 



Naar undtages den ejendommelige Forskjel i de ovre bredformede Kindtænder, er 

 der neppe noget gjennemgaaende Mærke, der skiller Didelphys fra Grymæomys; men 

 THdelpliys er Grundlaget for to mere afvigende Slægter, Chironectes og Hemiurus. Chironectes 

 slutter sig meget nær til de laveste Arter Didelphys; Forskjellen ligger kun i dens for- 

 holdsvis faa Ejendommeligheder som Vanddyr. Hudfolderne mellem Tæerne ere ved at 

 udspiles og føres mod Vandet bragte til at voxe og have strakt sig frem til Tæernes 

 Spidser; Tæerne bave dog ikke derved mistet meget i fri Revægelighed. Varborsterne, der 

 ogsaa niaa gjore Tjeneste under Vandet, have ved Vandets Modstand faaet Tilskyndelse til 

 Væxt og ere blevne usædvanlig stærke. Huden paa Fodsaalen og især paa Haandfladen er 

 bleven højst ejendommelig, vistnok tillempet til Sandsning I Vandet; paa Haandfladen 

 minder Huden i højeste Grad om Huden paa en Tiuige med Fapillæ filifor mes (^-funpiformes; 



K Museo Lundii. 2. II. 2 



