63 



er bøjet ud til Siden og kun ser ud som en Kam paa SJvuklerbladel, Spina scapulæ; all i 

 alt laar Skulderbladet og de omgivende Muskler en Størrelse og Styrke som bos intet 

 lavere Hvirveldyr. Som en Slags Vederlag for den Støtte, Skulderbladet mister ved, at 

 Ravnenæbsbenene vantrives, voxe de Muskler, der ikke alene tjene til al bevæge Skulder- 

 bladet, men ogsaa til al holde det fast ved Brystkassen, særlig .U. serratus anikus major. 

 Del stærkere Tryk, som Skulderbladets Aluskler komme til al udnve paa Brystkassen, 

 bringer Ribbenene mere Styrke; de blive bredere; deres Forbindelser med Hvirvlerne blive 

 fastere: Raandet fra Hvirvelens Tværlap til Ribbenets Overside fremkalder en Tuhevcidnm 

 paa Ribbenet, og Tubermlum forlænges op mod Tværtappen, hvormed den lilsidst støder 

 sammen i Ledforbindelse '^). Brystbenets forreste Ende bliver svagere, fordi den mister 

 den Panvirkning til Væxl, som Ravnenæbsbenene gav. - Ogsaa Hoftebenet vinder i Styrke, 

 ligeledes de to Bækkenbvirvler, hvormed det staar i Forbindelse; Skamben og Sædeben 

 have ikke den Tilbøjeligbed til al vantrives som de tilsvarende Knogler, Ravnenæbsbenene, 

 i Skulderbeltel, dels fordi de Muskler, der udspringe paa dem, ikke fmde Plads andre 

 Steder eller afløses af andre, dels fordi de selv tjene væseulig til Støtte for Indvoldene, 

 livad Ravnenæbsbenene kun gjorde i ringe Grad; Brystben, Ribben og Nogleben log en 



Del af Ryrden. 



Under Lemmernes Stræben efter al løfte og fremskyde Kroppen blive Haand og 

 Fod førte paa en mere virksom Maade. De stemmes kraftigere mod Jorden; der falder el 

 større Tryk paa de mest fremstaaende Steder af Haandflade og Fodsaal, og paa de særlig 

 paavirkede Steder opstaa Trædepuder: ved Haandrodens Inder- og Yderrand, under Led- 

 dene mellem Mellembaandsben og 1ste Fingerled og under Fingerspidserne og paa de 

 tilsvarende Steder af Fodsaalen ^^]. Et Skæl eller en Skæl-Gruppe paa de paavirkede Steder 

 voxer frem for de omgivende Skæl; Rindevævet under Huden paa de samme Steder tiltager 

 i Mæglighed og Sejghed. De Senebaand , der omslutte eller stolle de lange Sener af 

 Haandens og Fodens Bøjemuskler, eller som forene Finger- eller Taaleddene indbyrdes 

 eller med Mellemhaand og Mellemfod, blive ogsaa særlig paavirkede paa de Steder, hvor 

 de komme i Forbindelse med Trædepuderne, og der opstaar Benkjerner i dem; i Liga- 

 mentum carpi volare proprium og i det tilsvarende Baand under Fodroden opstaa Ossa 

 falciformia'^)] smaa Seneknogler opstaa i Baandene under Leddene mellem Mellembaands- 

 ben og 1ste Fingerled og under de tilsvarende Led i Foden, ligeledes under Kloleddene 

 baade "^i Haand og Fod. Ved Gnidningen mellem Seneknoglerne og de Mellembaandsben 

 og Fingerled, som de støtte sig til. forme Knoglerne gjensidig hinanden. 



Efter sin SliUine kommer Forlemmel væsenlig til at tjene som Støtte for Kroppen. 

 Raglemmet bliver det, der særlig tjener til at skyde Kroppen frem; det kommer til al 

 udføre mere og andel Arbejde end Forlemmet og kommer derved i nogle Henseender til 

 at afvige mere fra de oprindelige Forbold; Uligheden mellem For- og Baglem bliver større. 



