69 



tænder liar altsaa nu fem Spidser: i Underkjæben tre indre mere oprindelige og to ydre 

 senere tilkomne, i Overkjæben omvendt tre ydre oprindelige og to indre nye. Men de 

 øvre bageste Kindtænder føje endnu noget nyt til; Kronens Grund udvides inderst og for- 

 rest som en fremspringende knoldformet Hæl, dér, bvor den paavirkes af den nærmest 

 foran siddende nedre Kindtands bageste ydre Spids, og som Hærer af Hælen fremkommer 

 en ny Rod ; Hælen kan igjen udvide sig bagtil og afsætte en ny Spids bag den forste 

 under Paavirkning af den nærmest bagved siddende nedre Kindlands forreste ydre Spids, 

 og Hælens Rod kan udvides og dele sig i to. Hver af de bageste øvre Kindtænder faar 

 derved ialt syv Spidser; men af de syv Spidser ere de tre yderste, de oprindeligste, efter- 

 haanden ved Kronens Væxt indadtil komne til at staa saa langt ude til Siden, at de ikke 

 mere paavirkes umiddelbart af de forlioldsvis smalle nedre Kindlænder; de vantrives derfor 

 og kunne forsvinde, saa at der kun bliver fire Spidser tilbage. Paa de femspidsede nedre 

 Kindtænder kan den forreste af de tre oprindelige indre Spidser vantrives, idet dens Ar- 

 bejde overtages af den bageste indre Spids paa den foran siddende Tand, som den stoder 

 tæt op til; Kronen bliver altsaa (irspidset; men dens fire Spidser svare kun tildels til 

 Spidserne paa de firspidsede ovre Kindtænder. Paa mange andre iMaader kunne Kindtæn- 

 derne desuden forandre deres Form. 



Samtidig med at Kindlænderne blive større og mere udformede, indskrænkes Tæn- 

 dernes Tal; især Kindtænderne blive færre. Hos tingen bryde ikke alle Tænderne frem 

 omtrent samtidig i bele Rækken; men de store bageste Kindtænder bruge længere Tid til 

 deres Udvikling og komme frem senere end de andre Tænder. Ligesom Tandrækken kom- 

 mer til at rumme færre Tænder, indskrænkes Dannelsen af nye Tænder. Tænderne afløses 

 ikke mere af nye Gang efter Gang bele Livet igjennem; kun Fortænder, Hjørnetænder og 

 de forreste Kindtænder skiftes og kun én Gang i Dyrets Liv , i Ungdommen. Oprindelig 

 hos Pattedyrene ere Tænderne i det først frembrydende Sæt, Mælketænderne, og deres 

 Afløsere væsenlig ens, ligesom hos lavere Hvirveldyr, undtagen i Størrelse: Tænderne af 

 2det Sæt ere større end Tænderne af 1ste; men meget almindelig vantrives .Mælketænderne 

 af Mangel paa Brug; de kunne blive tilbage i Udvikling, saa at de tildels bevare de Former 

 og Tal , som det tilsvarende Afsnit af det blivende Tandsæl bar forladt ; eller de kunne 

 helt vantrives og forsvinde; undertiden kunne de ogsaa tages særlig i Brug og endda vo.\e 

 og udformes paa Afløsernes Bekostning. ^^j 



Forandringerne i Tændernes Form og i Tandsættet medføre Forandringer i Hoved- 

 skallens Knogler. Ganske særlig faar Overkjæbebenet en stærk Tilskyndelse til Væxt af de 

 brede ovre bageste Kindtænder; dets Gane-Udvæxt, der hos lavere Hvirveldyr plejer at være 

 en ganske smal Bræmme , breder sig pladeformet indad under Næsegangen og støder i 

 Hovedskallens Midtlinie sammen med den tilsvarende fra den modsatte Side; Ganebenet 

 sender paa samme Maade en Benplade ind under Næsegangen, ogsaa tilskyndet til Væxt 



