70 



af de bageste Kindtænder; Næsegangen bliver derved mere sivilt fra Mundhulen. Tvær- 

 benets Plads erobres af Overkjæbebenet. Ganehuden paavirkes af Kindtændernes inderste 

 fremspringende Hjørner og slaar Folder; indenfor hver Kindtand gaar en Fold eller to 

 paatværs ind over Ganen; ogsaa Hjørnetanden og den bageste Fortand frembringe liver 

 en Ganefold. 



Læberne, der hos lavere Hvirveldyr pleje at være meget tynde og kun have yderst 

 svage Muskler, tages mere i Brug som hjelpende til at gribe Føden og undersøge den. 

 Musklerne blive langt stærkere, [^æbefolderne større og følsomme. 



Ogsaå Tungen faar forøget Arbejde med at styre Føden og skubbe den ind under 

 Tænderne for at tygges. Selve Tungen bliver mere muskelstærk og mere bevægelig i alle 

 Retninger; de faste Dannelser i dens Indre, som On enioglossum og tilsvarende Bruske, 

 vantrives. De Muskler, der fore Tungebenet og Tungen som Helhed, voxe ogsaa og give 

 Tungebenet Tilskyndelse til Væxt; særlig det forreste Tungebenshorn voxer som Tungens 

 væsenligste Bærer og gjenvinder noget af den Styrke, som det havde hos de oprindeligste 

 Hvirveldyr, hvor det stod i Gjelleredskabets Tjeneste, men som det var il'ærd med at 

 miste hos Krybdyrene. Tungens Bevægelser i Mundhulen og Stød mod Ganen ere væsenlig 

 medvirkende til at fremkalde Styrke i Overkjæbebenets og Ganebenets Ganeplader og til at 

 fremme Væxten af Ganesejlet. 



Væxten af Næse, Øre, Tyggemuskler og Tunge og ganske særlig Væxten af Hjerne 

 og Kindtænder give Hovedet forøget Vægt. De Halsmuskler, der føre Hovedet, faa mere 

 Arbejde og voxe; med deres Udspring fremkalde de Knolde og Kamme paa Halshvirvlerne, 

 tildels ogsaa paa de forreste Ryghvirvler; mest omformes de to forreste Halshvirvler; 

 Atlas faar brede Tværtappe, Axis en haj kamformet Torntap. 



Den større Virksomhed, hvori Aandedræts-Redskaberne sættes, har til Følge, at 

 Lungerne ved en Slags Over-Ernæring faa deres ejendommelige Bygning. Strubehovedet 

 omformes, især under Paavirkning af dets egne Muskler, der faa større Arbejde med at 

 aabne og lukke Luftrorets Munding; Skjoldbrusken og Ringbrusken, der oprindelig ikke 

 ere meget forskjellige fra de følgende Brusk-Plader eller -Ringe i Luftrørets Vægge, ændres 

 mest ; Tudbruskene, der fra første Færd ere de væsenligste af Strubehovedets Bruske, som 

 de, der umiddelbart omgive Luftrørets Munding, ændres forholdsvis mindre og blive derfor 

 tilsyneladende tilbage i Udvikling. Skjoldbrusken voxer, særlig paavirket af M. tlii/reo- 

 ari/tæiioidfiis, afsondres mere fra Ringbrusken og breder sig pladeformet op om Luftrorets 

 Sider. Ringbruskens bageste Del breder sig som Følge af dens særlige Tjeneste som 

 Tudbruskens Bærer og desuden særlig paavirket af AJm. crico-arytænoidei. Oprindelig 

 ligger Luftrøret med Strubehovedet ganske frit ovenover Tuugebenet, uden noget nærmere 

 Forhold til det; men ved sin Væxt kommer Strubehovedet til at træde i Berøring med 

 Tungebenet og dets Omgivelser; særlig kommer Skjoldbruskens øverste Rand i Forbindelse 



