91 



svunden noget ind; paa de nedre bredformede Kindtænder ere, ganske som hos Rovdyr, 

 den forreste af de tre indre Spidser og den forreste af de to ydre blevne hoje og sammen- 

 trykte, og de andre ere vantrevne. De smalformede Kindtænder ere blevne sniaa og sammen- 

 trængte. Hjornetænderne ere blevne store, og af de øvre Fortænder er den yderste voxet 

 betydelig, ligesom hos mange Rovdyr, paa Grund af særlig Paavirkning af den nedre 

 Hjørnetand, der glider imod den; den forreste øvre Fortand, der hos lavere Dasyurider 

 ligesom hos Didelphyiderne plejer at staa lidt skilt fra de andre og rage lidt længere frem, 

 er trængt ind i Række med de andre og er bleven lige saa lav som den nærmest følgende. 

 Fordi Tandraden er bleven kortere , er hele Ansigtet blevet kortere. Tingdingmusklen er 

 bleven stærkere og har trængt Kindbuen ud til Siden. 



Myrmecobius stammer sikkert fra Former, der i alt væsenligt have været som 

 Fhascologale. Den er uddannet i en egen Retning, som Myre-Æder. Den synes at opspore 

 Myrerne ved Lugten og at bruge Kloerne til at opkradse Tuerne ; Myrerne fanger den ved 

 Tangens Iljelp, tygger dem neppe, men knuser dem mod Ganen eller sluger dem hele. 

 Næsehulen er stærkt opsvulmet. Kloerne ere blevne stærke ; Tommeltaaen er svunden 

 ind. Tungen er bleven lang og udstrækkelig og har bidraget til at forme Mundhulen og 

 gjort Ansigtet langt; ved sit Tryk har den bragt Ganen til at forbene langt tilbage. 

 Tænderne ere af Mangel paa Rrug blevne ganske smaa og vantrevne, men minde dog i 

 deres Form om andre, lavere, Dasyurider; Fortænderne ere i alt væsenligt som hos Fhas- 

 cologale, og selv paa de bredformede Kindtænder kan man spore de samme Spidser som 

 hos andre Dasyurider. I de lange Kjæber faa de smaa Tænder saa rigelig Plads, at de 

 ikke komme til at støde tæt sammen, og den lille Mælke-Kindtand, dpZ, bliver ikke for- 

 trængt af sin Afløseres, men Afløseren bryder frem foran den; enkelte overtallige smaa 

 Kindtænder kunne ogsaa opstaa; en overtallig Kindtand findes sædvanlig i Underkjæben og 

 kan ogsaa findes i Overkjæben. Endnu i én Henseende staar Myrmecobius højere end sine 

 nærmeste Slægtninge: den har faaet en anselig Prc. sxipraorbitalis. 



Thylacinns har vist sit Udspring blandt meget lavtstaaende Dasyurider; den synes 

 at staa lavere end alle de andre kjendte Former i at mangle en veludviklet Prc. tympanicus 

 fra Os petrosiim, en Udvæxt, der hos Dasyurider plejer at være nok saa stor som hos 

 nogen Didelphyide, undertiden endogsaa er anselig og oppustet. Men i at have vantrevne 

 Pungben staar Thylacinns paa et højere 'l'rin end de fleste andre Dasyurider. Desuden er den 

 særlig uddannet som løbende Rovdyr ; den har faaet en paafaldende Lighed med Hunde. 

 Lemmerne ere hoje. Kloerne ere blevne stumpe. Tom.meltaaen er forsvunden. Hæl-Leddet 

 har gjenvundet noget af sit oprindelige Præg som Hængsel-Led; den ovre Ledflade paa 

 Astragalus har derfor mistet noget af sin Fladhed ; o. s. v. De bredformede Kindtænder 

 ere omformede paa ganske lignende Maade som hos Sarcophilus; men Kindtændernes Tal 

 er ikke indskrænket, ogsaa de smalformede Kindtænder ere veludviklede. Den bageste 



12* 



