98 



{Phascolarctida:.] 

 paa de øvre og de nedre ere de ydre og de indre Knolde parvis lorenede ved Tvær- 

 kamme; p3 er noget vantreven og har mistet sin skarpkantede Form. Hovedskallen er 

 mere omformet efter Tyggemusklerne; Kindbuen er buet stærkere ud til Siden; forrest 

 ved Kindbuens Rod har Masseter afsat en slørre Udvæxt. Efter hvad man kjender af dens 

 Lemmer, synes den at have opgivet Klatring og vænnet sig til Gang paa Jorden. Ogsaa 

 Nototherium stammer fra Phascolaretider, der vare mere oprindelige end Phascolarctus; det 

 kan blandt andet sees af, at Prc. angularis er formet som sædvanlig. 



Diprotodon^^) er sikkert en forholdsvis nær Slægtning af Nototherium, men i flere 

 Henseender noget mere afvigende fra det oprindelige. De forreste Fortænder ere blevne 

 meget større, lange og fremstaaende og afslutte ikke Væxten, og deres Emailleklædning 

 er sprængt og kun bleven tilbage paa Tændernes Forside; de to bageste øvre Fortænder 

 ere trængte tilbage og tæt sammenstillede bag den store forreste. Hovedskallens Ansigt 

 er blevet længere, væsenlig formet efter de store Fortænder. 



Phascolomys er den af Slægterne, der har Ijernet sig mest fra det oprindelige og 

 lempet sig mest efter Planteføde ; men der er noget, der tyder paa, at dens Udspring ligger 

 lavt: Prc. tympanicus fra Ala magna eller fra Sqvama er forholdsvis meget lille, saa at 

 Trommeliulen for en stor Del ikke er dækkel af Ben ; Underkjæbens Prc. angularis er 

 oprindeligere end hos Phascolarctus, paa sædvanlig Maade bojet indad, og Prc.jugularis 

 er ikke særlig lang. Den forreste F'ortand i hver Kjæbe er bleven lang, stærk og rodlos 

 og har kun beholdt Emaillen paa Forsiden ; alle de andre Fortænder og Hjørnetænderne 

 ere forsvundne. Mellemkjæbebenet er væsenlig formet efter den øvre Fortand , der fylder 

 det for en stor Del og giver det Tilskyndelse til Væxt, saa at det foroven breder sig stærkt; 

 Næsehulen er forneden indsnevret af Forlændernes Gruber, ligesom hos Gnavere. Af 

 Kindlænderne findes de samme som hos Phascolarctus, og paa de endnu uslidte Kind- 

 tænder skal man kunne se væseulig de samme Spidser som hos Phascolarctus; men alle 

 Kindtænder have, ligesom Fortænderne, faaet meget høje Kroner, der vedblive at voxe ved 

 Grunden, og de fylde Kjæbebenene og udpose Overkjæbebenels Krop; iøvrigt er pZ bleven 

 betydelig mindre i Omfang end hos Phascolarctus, noget vantreven. Masseter er især fortil, 

 nærmest Fortænderne , bleven stærk , har mere end hos Phascolarctus bredt sit Udspring 

 ud over Kindbuens forreste Grund og har frembragt en langt stærkere Critta masseierica 

 paa Underkjæben; en særlig stærk Sene-Udvæxt ved Kindbuens Rod har den derimod ikke 

 fremkaldt. Den bageste Del af Temporalis er bleven betydelig svagere og er rykket ned 

 paa Hjernekassens Side, og Fascia temporalis er ligeledes bleven svagere og frembringer 

 kun en forholdsvis svag Kam langs den ovre Rand af det bageste af Kindbuen ; men den 

 forreste Del af Temporalis, nærmest For- og Kindtænder, er voxet og har trængt Øjet 

 fremad, hvorved Kindbuens Ojehule-Rand er bleven betydelig omformet. Underkjæbe-Leddet 

 er blevet meget ejendommeligt. Hos laverestaaende Pungdyr er Ledfladen paa Sqvama 



