102 



(Phalaiipiatidæ.) 

 ubetydelige Vantrivninger eller helt forsvundne. Kjæbebenene have mistet deres Styrke, 

 fordi ingen Kraft mere virker paa dem; Underkjæben ser ud som en tynd I'ind. Tygge- 

 nnisklerne liave næsten intet Arbejde at udføre; de vantrives og afsætte neppe Mærker paa 

 Hovedskallen; Kindbuen er bleven ganske spinkel. Væsenlig efter den lange Tunge er 

 Hovedskallens Ansigt formet og blevel langt og smalt. 



Kænguruernes Afdeling, Slægterne Triclis, Hypsiprymnodon, Hypsiprymnus, Den- 

 drolagns og Macropus , stammer fra lavtstaaende Phalangistiner, hos hvem hverken pi 

 eller nogen af de hredformede Kindtænder har været egenlig vantreven. De have vænnet 

 sig til at leve af Blade eller andre Plantedele, der kræve stærk Tygning, og de have nvet 

 sig i Springning, men opgive Klatring. p\ og nedre Hjørnetand ere forsvundne, i hvert 

 Tald oftest, p2 og øvre Hjørnetand vantrives. Af Tyggemusklerne ere Pterygoidei og 

 Masseler blevne stærkere og afsætte stærke Kamme; Mm. pterygoidei frembringe en anselig 

 Prc. ectopterfigoideus og bringe ogsaa Prc. entopterygoideus til at voxe bagtil, saa at der 

 fremkommer en rummelig Fossa pterygoidea ; et indre Lag af Musseter's Fæste har skalfet 

 sig større Plads paa en ejendommelig Maade, ved at bore sig ind i Underkjæbens Yderside 

 udenfor Kindtændernes Rødder. De springe ved Hjelp af Bagbenene alene; Baglemmerne 

 overtage næsten hele Arbejdet med at bære den forholdsvis tunge Fvrop, fyldt som den er 

 af stor Mave og lang Tarm; de faa derfor en overordenlig Styrke, mens Forlemmerne af 

 .Mangel paa anstrengende Brug kun blive spinkle ; Halen bruges baade som Redskab til at 

 holde Ligevægt og som Støtte og bliver derfor særlig stærk. Tibia er den af Baglemmets 

 Knogler, paa hvilken der øves det storsle Tryk, og den voxer i Forhold dertil , men for- 

 andrer dog ikke Form paa nogen meget væsenlig Maade. Fibula bliver svagere , mister 

 sin frie Bevægelighed , slutter forneden tæt ind til Tibia og trænges tildels bort fra Led- 

 forbindelse med Ast7-agalus, men faar en lille Ledflade mod Calcaneus. Hæl-Leddet øves 

 næsten kun i Bøjning og Strækning; Leddet mellem Tibia og Astragahts bliver til et 

 Hængsel-Led, der minder ikke lidt om det sædvanlige hos Placentalia. Foden formes paa 

 lignende Maade som hos Peromeles; men Bygningen er i Enkeltheder tilstrækkelig afvigende 

 til at vise, at den almindelige Lighed ikke er Følge af Slægtskab, men kun af ensartet 

 Brug af en oprindelig Klatrefod : 4de Mellemfodsben breder sig ikke foroven ind under 

 Cuneiforme tertium som hos Peromelider , men bringer derimod Cuboideum til at voxe og 

 brede sig; o. s. v. 



Hos Hypsiprymnodon^^) og Hypsiprymmis have de bredformede Kindtænder endnu 

 væsenlig samme Form som hos de lavere Phalangistiner: Tværkammene mellem Hoved- 

 knoldene ere kun lave; men p2 og ;;3 have faaet ejendommelig lodret-riflede Sideflader. 

 Hypsiprymnodon har endnu beholdt den modsættelige Tommeltaa, skjønt den er kort og 

 vantreven; ide og 5te Taa ere forholdsvis svage, og -Ide har ikke nogen stor Overmagt 

 over 5te ; men Baglemmerne ere dog allerede meget stærkere end Forlemmerne. Hypsi- 



