110 



(Anni. 6.) 

 Del iif Unghudon, der selv iujen jKia et Stxkke slotles ;if og spæTules ud over Pungbenel , især over Pung- 

 benets Spids ; det er Vexelvirliningen mellem Mælkekirtlernp, Bugliuden og Punglienel . der fremkalder Hud- 

 folden. Saa længe HudlVilden kun er svag. kan den neppe være til nogensomtielst Nytte; men naar den har 

 laaet nogen Storrelse , opdages det snart, al den kan tjene til Gjenimested for Ungerne, selv om den endnu 

 langtfra er stor nok til at dække over Patlerne; og naar den først er bleven Ungernes Gjenimested, vil den 

 ved den stadige og stærke Pirring faa saa stor Tilskyndelse til Væxt, at den hurtig voxer ud, dækker over 

 Palterne og paa forskjellig Maade stoder sammen med den tilsvarende paa den modsatte Side, saa at de to 

 Folder i Forening danne en egenlig Pung, saaledes som det findes hos de hojesle Didelphyider , de højeste 

 Dasxurider og hos de fleste andre Pungdyr, hvis spa'de , nøgne Unger allerede have arvet tydelige Spor af 

 Moderens Ejendommelighed 



At der i forskjellige Pnngdyr-Aldelinger lindes oprindelige Former uden Pung og andre Former 

 med Pung. og at Pungen hos de Pungdyr, der have den, er meget forskjellig dannet, med Aabningen snart 

 fremefter, snart bagud, snart nedad, o. s. v., tyder paa. at Pungen er en Dannelse, der gjentagne Gange er 

 opstaaet indenfor Pungdyrenes Kreds (en Mening, der ogsaa er fremsat af andre). At Monotremerue (i hvert 

 F'ald Echidna; om Ornithorhynchus har man endnu ikke rigtig bestemt Oplysning) have Pung, kunde tjde 

 paa, at Pungdyrenes Pung var et Arvestykke fra de oprindeligste Pattedyr (saaledes opfattes det af Haacke: 

 biol. Centralbl., Bd. 8, 1888—89; p. 8 — 16); men der synes ikke at være mindste Tegn til, al de lave, pung- 

 lose Dideljdiyider skulde stamme fra Dyr med Pung; det er det sandsynligste, at Monotremernes Pung ikke 

 har noget at gjore med Pungdyrenes; meget muligt er den hos Monotremer opstaaet paa anden Maade og til- 

 dels af andre Grunde end hos Pungdyr; den synes (hos Echidna] snarest fremkommen ved, at Ægget under 

 Rugning er trykket ind mod Bugen og har dannet sig en F'ordybning; efter at den udklækkede Unge har 

 forladt Pungen, udjevnes Fordybningen igjen og forsvinder. 



(Klaatsch (liher die Beziehungen zwischen Mammartasche und Marsupium; Morphol. Jahrb., Bd. 17, 

 1891; p. .ls3— 88; (jg • tiber Mammartaschen bei erwachsenen Huflhieren; ibd., Bd. 18, 1892; p. 349— 72) har 

 givet eu egen Tydning af Pungens Fremkomst, som del ikke er let at bringe i Samklang med de virkelige Forhold.) 



Pungdyr uden Pung ere maaske ikke altid i den Henseende oprindelige; det er meget sandsynligt, 

 at Pungdyr med svage Pungfolder kunne faa Efterkommere, hos hvem Punglolderne igjen forsvinde. Myrmc- 

 eohins, der som voxen mangler Pung, stammer sikkert fra Former som Fhascologale , der har svage Pung- 

 lolder, og hos Unger af Myrmecobius har Leche (Uber Mamniarorganc und Marsupium bei einigen Beutel- 

 thieren, besonders bei Myrmecobius; Diol. Foren Forhandl., Bd I, 1888; p.34— 39, og Beitr. z. Anal. des 

 Myrni. fastiatus ; ibd., Bd III, 1891; p 137—38) fundet Spor af Pungen, hvorfor ogsaa Leche mener, at »das 

 F'ehlen des Marsupiums, resp. der Marsupialfallen , bei Myrm. eine sccundare Erscheinung ist, somil auf 

 regressive Enlwicklung beruht". 



Hos Pungdyr med Pung kan underliden Hannen arve Spor af Moderens Egenskaber (Katz: Zur 

 Kenntnis der Bauehdecke und der mit ihr vcrkuupften Organe bei den Beutellhieren ; Zeitschr. vvissensch 

 Zool., Bd. 30, 1882; p. 011— 70, pi. XXXVHI- XL) ; men ikke alt, hvad man har beskrevet som Pung hos 

 Hannen, er det. Hos Thylacinus findes en lav kredsformet Hudfold, der omgiver "Stilken« af Scrotwm, og 

 som sædvanlig regnes for enstydig med Hunnens Pung (senest beskreven og afbildet af Beddard: On the 

 pouch and brain of the male Thylaeine; Proceed. Zool. Soc. London , 1891; p. 138— 45); noget lignende kan 

 lindes hos Han-Unger af andre Pungdyr (Katz: l.c), og en ganske lignende Fold har jeg selv set hos Han- 

 Unger af Grymæomys cinereus (hvis Hun hverken som Unge eller voxen har Spor af Pung); men den havde 

 aabenbart ikke det mindste at gjore med egenlige Pungfolder; den laa paa et andet Sted end Punglolderne 

 hos Didelphyiderne, tæt omgivende Grunden af tScrotum, og den var sikkert l'remkommen ved, at Scrulinii. 

 paa naturlig Maade. var trykket ind mod Bugen og havde dannet sig et Leje. 



■J) p. 11. Om Længden af 4de Taa hos klatrende Pungdyr og andre Pattedyr; 

 H. Winge. Gnavere fra Lagoa Santa; E Musen Lundii, 1ste Bd. , 3dje Afhandl., 1887 (88); 

 Anni. 30, p. 162. 



**) p. 12. Al have Ojehulen ogsaa bagtil omringet af Ben er en saa almindelig Egenskab hos 

 Krybdyr, at den meget mulig har været at finde ogsaa bos Pattedyrenes Furfædre. Det er egne Knogler, en 



