114 



jcg kim kjeiuk'r :if Oiiikilei; iiieii trods al Umag har jeg ikke kunnet ojKlage noget, iler væsenlig knnile 

 a'nilre min Opfattelse. 



20) p. 71. At det er Blodets Strømninger i de store Aarestammer, der fore lil og fra Hjertet, der 

 cre den \æsenligste Grund til Forandringerne i Hjertets Bygning hos Hvirveldyrene, er allerede antydet af 

 Rose (Beitr. z. vergl. Anat. des Herzens der Wirbelthiere ; Morphol. Jahrb., Bd. 16, 1890) og vel ogsaa af andre. 



21) !>. 71. 1 Hjci'tets Bygning og Aarestanimcnies Korhohl staa Pattedyrene vel Ikke paa noget 

 væsenlig linjere Trin end de linjeste Krvhdyr eller Sauropsider, særlig Fuglene; men et og andet tyder paa, 

 at Ligheden ikke helt igjennem er Folge af Slægtskab. Det er umuligt at sige, hvor langt tilbage blandt 

 .Sauropsldenie man maa gaa for at linde den Ordning, der er Grundlaget for Ordningen hos Pattedyrene; 

 i hvert Fald maa man tilbage til dem, hos hvem Aorta descendeiis har dobbelt Udspring, fra de to bageste 

 Arteriebuer, inden man finder de Former, der ere det fælles Grundlag for Fugle og Pattedyr; som bekjendt 

 have Fuglene beholdt den linjre og Pattedyrene den venstre af de lo bageste Arteriebuer. 



22) p. 72. Paa Grund af sin Vægt forlader Testis sin oprindelige Plads under Hvirvelradcn og glider 

 langs Bughulens Side, hvortil den bindes af Bughinde-Folder, ned i Bughulens Bund, som den udposer i 

 en Scrotiim. Del er ikke alle Bugvæggens Lag, som Testis udposer; af Bugmusklerne er det kun de to 

 inderste, Transcersns abdominis og ObJiqvus ahdominis internus, som den forer med sig, og omhyllet af 

 dem bryder den ud mellem Fibrene af Obliqvus abdominis externus ud mod Huden. — Hos Monotremata 

 beholder Testis sin oprindelige Plads. Hos Marsupialia og Placentalia flytter den i Ungdommen ned i Bug- 

 hulens Bund. Hos nogle Placentalia har den dog neppe dannet sig en Scrotuin; hos andre Placentalia 

 findes Scrotum vel, men slaar i saa aabcn Foihindelsc med selve Bughulen, al l'estis igjen kan skydes op i 

 Bughulen; hos de i den Henseende mindst oprindelige Placentalia og hos alle nulevende Marsupialia er 

 Scrotum hos de voxne saa stærkt udposet og afsnøret fra Bughulen, at Testis ikke mere kan forlade den. 

 Hos de nulevende Marsujnalia, der alle have en særlig stærkt afsnoret Scrotum, synes Hun-Dyret at have 

 arvet en af Han-Dyrets Ejendommeligheder; hos Hunnen Ondes nemlig en Muskel, der svarer tU den Muskel- 

 Sæk, M. cremaster , der omslutter Testis hos Hannen; dog er Hunnens Cremaster ikke sækformet, men 

 udbreder sig vifteformet mellem de yderste af de egeulige Bugmuskler og Huden og fæster sig i Bugens Hud. 



Klaatsch (Uber den Descensus lesticulorum; Morphol. Jahrb., Bd. 10, 1890; p, 587—646, pi. XXII 

 (fe XXIH) har givet en ganske anderledes fantasifuld Fremslilling af Grundene lil Fremkomsten af Scrotum: 

 han mener, at Hundyrets Mælkekirller have fremkaldt den: Hos lavtslaaende Palledyr skulle Mælkekirllerue 

 være samlede paa den bageste Del af Bugens Hud (se Aum. 6) og ved deres Opsvulmning til Tider udove et 

 Tryk paa Bugmusklerne; Fibrene af Obliqvus abdominis externus skyde de lil Siden og komme dernæst til 

 at røre ved de inderste Bngmuskler, som ved Paavirkningen voxe ud som Cremaster. Hunnens Egenskaber 

 ere tildels gaaede i Arv til Hannen; hos Han-Ungen kunne de to inderste Bugniuskler, ligesom hus Hunnen, 

 slaa en lille Fold, "Conus inpvinalis« Klaatseh, ind i Bughulen paa det Sted, Inor hos Hannen Scrotum 

 senere fremkommer. Folden træder i Forbindelse med Testis, og ved Muskehirkning udkrænges den igjen, 

 trækker Testis med sig og danner en Scrotum; deu lille Fold af Bugniusklerne, Conus ingrinalis, hos Han 

 og Hun er et Minde om det Tryk, som Mælkekirtlerne hos Hunnen have ovel imod dem; at Huden paa eii Del 

 af Scrotum, »Area scroti« , kan være lidt særlig uddannet, forholdsvis stærkt rynket, udstyret med glatte 

 Muskler o. s. v. , er et Minde om Hunnens Mælkekirller: "und die Area scroti repriisentirt den åusserlich 

 wahrnehmharen Bezirk jenes primitiven Mammarorgans, welches zur Verlagerung des Hodens den Anstoss 

 gab. (1. e. p. 638). 



Men man har vist aldrig set, at Mælkekirller bringe Bugniusklerne lil at slaa Folder ind i Bughulen; 

 der er ingen Grund til al tro, at Mælkekirtler have Skyld i Fremkomsten af Bugnuisklernes Fold, Conus 

 ingvinalis, hos Hnniicn, end mindre lios Hannen. Fremkomsten af Conus inyrinulis hos Hannen skyldes 

 sikkert LiV/amew^MWi inf/rinale, en fastere Streng i en af de Bughinde-Folder, der omslutte Testis; Liffamentum 

 ingvinale fæster sin ene Ende i deu blode Bugvæg netop dér, hvor Conus ingnnalis kau findes; C. ingv. 

 er dannet ved den Stramning, som L. ingv. udover. Paa lignende Maade frembringes C. ingv. hos Hunnen 

 af Ligamentum rotundtim, der svarer til Hanuens L. ingvinale. — Conus ingrinalis kan heller ikke være 



