122 



Utænkeligt var det ikke, at Foilioldet var et andet, at de Tælles Slainforniei- Uiv de nulevende 

 Marsupialia og Placenlalia liavde haft .^ Foila'iuler, og at den foireste nedre al' de fem manglede lios alle 

 kjendte Marstipialia ; i dette Tilfælde vilde Fortænderne snarest være folgende: 



12345 12345 12345 1234 123 



12345 

 "23T5 



234 



Peromeles. 



1234 



234 2 



Dasyurus. Phalangista. 



123 

 123 



Placentalia. 



12315 



Marsupialia primitira, Diclelphys. 

 Stamformer for nulevende 

 Pungdyr og for Placentalia. 



Endelig var det jn ogsaa muligt blandt andet, at de tre Fortænder hos Placentalia slet ikke 

 enkeltvis svarede til Tænder hos Marsupialia. 



37) j). ,S6. Om svage Antydiunger af Forbindelse mellem Fosterets Hinder og Væggen af Uterus 

 hos Marstipialia: 

 Os bom: Observations upon the foelal membrancs of the Opossum and other Marsupialia; (Jnart. Journ. 



Microsc. Science, new ser., vol. XXIII, 1883; p. 473—84, pi. XXXIII. 

 Caldvvell: On the arrangement of the embryonic menibranes in Marsupial animals; ibd., vol. XXIV, 1884; 



p. 055-58, pi. XLIII. 



3S) p. S7. Hos Sorex plejer et særskilt Foramen opticum at mangle; undertiden Undes det paa 

 Hovedets ene Side, afgrændset fra Fissnra orhitalis ved en ganske spinkel Benbro; endnu sjeldnere lindes 

 det paa begge Sider (Vidensk. Medd. Nalnrhist. Foren. Kbhvn.. 1877; p. 130—31. Noget lignen<le er set af 

 Parker: Philos. Transact. Roy. Soc. London, vol. 176, 1885; p. 207. Efter Parker, I. c. p. 239 og 247, skulle 

 ogsaa Microgale og lihynrhocyon mangle særskilt F. opticum.]. Benbroen mod Fissura orhitalis er aaben- 

 bart ifærd med al forsvinde; den modtager ingen understottende Paavirkning, hverken af Synsnerven, der er 

 ganske svag, eller af Øjemusklerne; derimod trykkes og oploses den af den overordenlig stærke 3den dren 

 af N. trigeminus. 



Hos de hojeste Flagermus, især hos de højeste Vespertilionider, sker noget lignende som Injs Sorex 

 (Flagermus fra Lagoa Santa; E Museo Lundii, 3det Bd.. 1ste Afbandl.. 1892 (93), p. 23 og 35). 



39) p. 87. Ingen af Placentalia har mere end tre Fortænder i hver Kjæbeside. Del har va-ret 

 sagt, at Arter af Slægten Sorex havde fire øvre Fortænder paa hver Side; hos nogle Unger med endnu ikke 

 sammcnvoxedc Ansigtsknogler havde man nemlig set, at hvert Mcllemkjæbeben omsluttede fire Tænder, som 

 man derfor lydede som Fortænder. Denne Tydning er nylig godkjendt af Dobson (Proceed. Zool. Soc. 

 London, 1890; p. 49); men den kan unuilig være rigtig (se Vidensk. Medd. Naturhist. Foren. Kbhvn., 1881; 

 p. 12—13; og 1882; p. 65); det er Melleiukjæben, der har udvidet sig, paavirkel af den store forreste Fortand, 

 og (Muslultet den lille lliornetand. 



■10) p. 87. Om Tommeltaaen hos Pungdyrene: Gnavere fra Lagoa Santa, 1887; p. 102, Anni. 30. 



*1) p. 87. Al Uingbrusken hos Marsupialia fortil stoder tæl sammen med Skjoldbrusken . kumle 

 niaaske tydes som en oprindelig Ejendommelighed, som en Levning fra en Tid, da Skjoldbrusk og Ringbrusk 

 ikke vare indbyrdes fuldt udskille. Men liinglirusken er allerede hos Monotrcmerne ganske fri fra Skjoldbrusken, 

 som hos Placentalia, skjont den ellers, i al være lav eller aaben bagtil, bar cl mere oprindeligt Præg end 



