20 
og Baglemmer hjelpes ad som før; men deres Virkning er tarvelig. Der kan ikke mere 
trædes påa Haandfladen, kun paa Haandleddets Forrand; af Fingrene kommer kun Tommelen 
lil at røre ved Jorden; de andre lange tynde Fingre kunne ikke taale at stødes mod 
Jorden; de holdes i den Stilling, hvori de ere mindst udsatte; påa en meget ejendommelig 
Maade lægges de tilbage tæt langs Underarmens Yderside, saa at de under Gangen ere 
helt ude af Tjeneste; som Følge deraf miste de Trædepuder og Negle; Kloleddet vantrives, 
bliver brusket og afviger mere og mere fra det oprindelige”); ligesom i Flugten holdes 
de fleste Led strakte; påa Grund af den ringe Bevægelse mellem Leddene blive Led- 
føjningerne meget simple, Kamme og Furer forsvinde, Ledfladerne blive næsten plane. 
At de lange Fingre i Flugten spredes vidt og i Hvilen lægges tæt sammen langs Under- 
armen, medfører, at Bevægeligheden i Haandroden bliver meget stor; Ledføjningerne mellem 
Underarm og Haandrod, mellem de fleste af Haandrodsknoglerne indbyrdes og med Mellem- 
haandsbenene blive meget usædvanlige, især usædvanlig løse; ved at Mellemhaanden lægges 
tilbage langs Underarmen, skydes PFisiforme bort fra sin oprindelige Stilling, ind under 
Midten af Haåaandroden; Mon. ænterossei, der samle Mellemhaandsbenene, blive stærke. 
Tommelen alene maa gjøre Fyldest for alle de andre Fingre; den bliver derfor øvet i stor 
bevægelighed, faar stærke Muskler og beholder meget af sit oprindelige Udseende: Træde- 
puder, Klo, de sædvanlige Ledføjninger; men den kan næsten kun tjene som en Hage; 
Tommelens Haandrodsknogle, Multangulum majus, bliver stor og voxer tildels paa Bekostning 
af Multangulum minus. Den lange Underarm, der i Flugten holdes vidt udstrakt, bøjes i 
Hvilen tæt ind til Kroppen op mod Overarmen, for at undgaa Stød; Bevægelsen i Albue- 
leddet er derfor stor, men kun i Retning af Bøjning og Strækning; Drejning øves kun 
meget lidt; det vilde være i Strid med Bestræbelserne i Flugten for at holde Armen stiv. 
Leddet mellem Over- og Underarm gaar over til at blive et rent Hængsel-Led med Furer 
og Kamme, der ikke mere tilsteder Bevægelse til Siderne; Spændingen i Ledbaandene gjør 
dem stærke; de afsætte dybe Mærker påa Arm-Knoglerne og frembringe Seneknogler: smaa 
Knogler findes undertiden i Albueleddets Sidebaand, og en forholdsvis stor Knogle ligger 
ofte i dets Bagvæg over den bageste Ende af Ulna, mere eller mindre i Forbindelse med 
Senen af 7riceps"%), De Muskler, der virke til Underarmens Drejning, svinde stærkt ind: 
Brachialis internus, Supinatores, Pronator teres; Pronator quadratus forsvinder. Med Pronator 
leres indskrænkes Condylus internus humeri. — Bevægeligheden i Skulderleddet er fri; men 
det bøder ikke meget paa de andre Ulemper for Gangen, især ikke paa dem, der hidrøre 
fra Armens Længde; holdes Underarmen bøjet inde under Kroppen, kommer Haandleddet 
med Trædefladen til at ligge uforholdsmæssig langt fremme, Albuen langt tilbage, og 
strækkes Albueleddet lidt, løftes Forkroppen højt ivejret; fjernes Armen lidt til Siden, 
kommer Haandleddet langt udenfor Kroppen. 
Som Følge af Vanskelighederne ved at gaa indskrænkes Gangen til det mindst 
