21 
mulige; den meste Tid påa fast Grund tilbringes med Hvile. I Hvilen holdes Vingerne 
lfæt foldede til Kroppen, dels for ikke at udsættes for Stød, dels af Hensyn til Varmen. 
Den sammenfoldede Stilling med slap Flyvehud er derfor Armens almindeligste. Flyvehuden 
faar derved Tilbøjelighed til at indsnevres; naar Arm og Haand strækkes, spændes den 
stærkt; naar Strækkemusklerne slappes, trækker den sig igjen sammen. Strækkemusklerne 
maa overvinde Flyvehudens Modstand og holdes derved stadig stærke; Bøjemusklerne 
understøttes af Flyvehudens Sammentrækning og vantrives tildels som uvirksomme. //exor 
digitorum sublimis forsvinder; Flexzor profundus beholder Fæste kun paa enkelte af Fingrene ??) ; 
med Svagheden i Bøjemusklernes Udspring følger yderligere Indskrænkning af Condylus 
internus humeri. — En anden Følge af Mangel paa Øvelse i at gaa er den, at Skulder- 
bladets lodrette Højde bliver mindre, fordi det ikke paa sædvanlig Maade kommer til at 
møde Trykket fra Overarmen, og Overarmens Tryk opefter kun er svagt ”"). 
Baglemmerne havde oprindelig et væsenligt Arbejde: at begynde Springet; men 
efterhaanden som Vingerne uddannes, miste de Betydningen i den Henseende. De inde- 
sluttes endnu tildels i Flyvehuden, som de medvirkede til at frembringe; men i Flugten 
tjene de mest kun som Stivere; de holdes i spredt Stilling ud fra Kroppen; der gjøres 
ingen særlige Anstrengelser for at sprede Flyvehuden mellem Tæerne. Lysten til at have 
Vingerne frie bringer Flagermusen til i Hvilen at holde sig fast ved Baglemmerne alene, 
hage sig fast ved Fodens Kløer og iøvrigt lade Tyngden råade; har Flagermusen med 
Foden haget sig til en lodret Væg eller til Undersiden af et Loft, hænger Kroppen lodret 
ned; denne Stilling er den sædvanligste i Hvilen, fordi den medfører en stor Fordel: gives 
Slip med Foden, falder Flagermusen frit i Luften og kan strax bruge Vingerne til Flugt. 
Under Gangen paa fast Grund føres Baåglemmet, saa vidt gjørligt, som hos andre Pattedyr; 
men Øvelsen i Gang er kun ringe. Tjenesten med at holde Orden i Haarklædningen, gjøre 
Jagt paa Utøj 0.s.v., hvori ellers ogsaa Haanden deltager, overtages næsten udelukkende 
af Foden i Forening med Munden; i denne Tjeneste føres Foden behændig rundt, til 
Hovedet, Ryggen, over det meste af Kroppen. — Den Brug, der gjøres af Baglemmet, er 
altsaa temmelig mangfoldig; men til ingen af Bevægelserne bruges særlig Kraft. 
At Laarbenet i Flugten holdes rettet ud til Siden, en Stilling, der for en stor Del 
ogsaa beholdes i Hvilen, medfører som blivende Virkning, at Laarbenets Hals ikke bøjes 
i Vinkel, men kommer til at ligge i Fortsættelse af Laarbenets Axe; Benets Drejning til 
Siden medfører desuden Tilbøjelighed til Opløsning af Symplwysis pubis. Sidebevægelser i 
Knæleddet undgaaes i Flugten; Leddet bliver mere og mere stift Hængsel-Led, smalt, med 
høje Ledknuder, der glide i dybe Skaale. Af Mangel paa Brug svinder Flyvehuden mellem 
Tæerne, og Tæerne blive korte, tildels ogsaa fordi de kun lidt bruges til Gang. At hele 
Legemets Vægt i Hvilen bæres af Fodens Kløer, medfører, dels at Kløerne blive stærke 
og krogede, og at Tæernes Bøjemuskler, baade de lange og de korte, holdes stærke, og 
