99 
fed md 
dels al hele Baglemmet forvrides: Benet bliver strakt bagud, Knæet drejes udad og tilbage, 
Tåaspidserne pege tilbage. Denne Stilling af Bagbenet er saa sædvanlig, at Musklerne 
indøves i at rette sig derefter og derfor kun sjeldnere føre Benet frem i en mindre 
særegen Stilling. Naar Flagermusen har hængt sig op ved Fodens Kløer, og Kroppen 
svinger efter Tyngden, vrides MHælleddet let; under Klatring paa ujevn Flade kommer 
Foden i mange forskjellige Stillinger, 0. s. v.; Ledforbindelsen i Hælen bliver derfor løs ; 
det er ikke mere et udpræget Hængsel-Led; Ledfladerne paa 7%bza og Astragalus miste 
Furer og Kamme og blive jevne. Fordi kun faa af Baglemmets Bevægelser udføres med 
Kraft, blive Musklerne gjennemgaaende svage og Knoglerne spinkle. Nogle af Musklerne 
vantrives, som Obturator internus, der forsvinder, og Biceps cruris, der ogsaa næsten 
forsvinder eller dog næsten opsluges af Flyvehudens Hudmuskler, hvormed den træder i 
Forbindelse; ogsaa Semzmembranosus er ifærd med at forsvinde; Æatensor cruris bliver 
svag, Patella vantrives og kan forsvinde; o.s.v. Med Musklerne indskrænkes deres Fæster: 
Trochanter major svinder ind, saa at den neppe bliver større end Trochanter minor; Crista 
glutæa forsvinder, ligeledes næsten alle Kamme paa 7%6ca. Underbenets svageste Knogle, 
Fibula, bliver ganske tynd; dens øvre Ende er ofte kun tilstede som Baand; dens nedre 
Ende mister Forbindelsen med Astragalus. At Løb og Spring ophøre, har særlig til 
Følge, at Gastrocnemius bliver meget svag, at Soleus forsvinder, at Hæludvæxten paa 
Caleaneus, deres Fæste, bliver svag og mere retter sig efter hvad andet, der træder i 
Forhold til den: Sporebrusken, en Fortykkelse i Flyvehudens Rand, der fæstes til den og 
giver den en udbredt Spids, og Fodens korte Bøjemuskler, der trække dens Spids nedad 
mod Fodsaalen. De andre Muskler, der ellers almindelig øves hos Dyr, der løbe og 
springe, Ryggens Strækkemuskler, blive ogsaa svage, deres Virkninger paa Hvirvlerne og 
Bækkenet ligeledes. Torntappene blive ganske lave eller forsvinde tildels; Spændingen i 
Ligamentum interspinale, der ellers fremkalder Torntappenes Heldning i modsat Retning, 
ophører, dermed ogsaa dens Virkning; Tværtappe, Pre. mamillares og Prc. accessorii svinde 
ind til intet eller næsten intet, samtidig med at Qvadratus lumborum 0.s.V., 0.5. v. blive 
svage; Ryghvirvlerne i det hele tabe i Styrke, og Rygraden bliver kort; selve Hvirveltallet 
indskrænkes lidt?””); Hoftebenet bliver svagt. — Evnen til at bøje sig sammen har Flager- 
musen beholdt; Rygraden kan bøjes temmelig stærkt; den Muskel, der ligger heldigst til 
al udføre denne Bevægelse og derfor særlig bruges, er Psoas minor, der bliver forholdsvis 
stærk og med sit Senefæste frembringer en lang Udvæxt, Pre. zlæopectineus, paa Forranden 
af Skambenet. 
Hos de fleste Pattedyr kunne Hænder og Mund hjelpes til at gribe Føden; Flager- 
musene, hvis Forfædre snarest have sprunget og flagret efter Insekter, vænne sig til al 
gribe Insekterne i Flugten, og Munden alene maa overtage Arbejdet; Hovedet rettes fremad 
i Retning med Halsen; med Læber og Kjæber i Forening gribes Føden. Musklerne indøves 
