del 
31 
den forreste af de tre indre Spidser, og Kronerne faa et lignende Præg som paa de øvre. 
Ansigtet bliver kort. — Vampyrops og Sturnira ere oprindeligere end de andre Stenodermer 
i Henseende til Kindtænderne: m3 findes oftest, skjønt den er lille; m2 er anselig, 
omtrent påa Størrelse med m1; de øvre Kindtænders Hæl er ikke særlig udvidet. Ansigtet 
er vel kort i Sammenligning med Forholdet hos Plyllostomata, men dog ikke paafaldende 
kort, og Hovedskallens Næseaabning har den sædvanlige Form. — Hos Chiroderma for- 
svinder m3; m2 er bleven usædvanlig stor; de forreste Kindtænder ere derimod noget 
svage; Hovedskallens Næseaabning er stærkt udvidet tilbage. — Ærtobius, Stenoderma, 
Centurio og Pygoderma afvige fra Vampyrops og Sturnira i anden Retning: m 3 vantrives 
helt og forsvinder, m 2 bliver ogsaa mindre og vantrives, m 1 bliver derimod stor og faar 
i Overkjæben en usædvanlig bred Hæl; Ansigtet bliver stærkt forkortet. Hos Pygoderma 
svulmer Næsehulen op, og Næsegangen udvides mellem Pre. pterygoider. 
Desmodonies, Slægterne Brachyphylla, Diphylla og Desmodus afvige fra Pluyllo- 
stomata især i, at den øvre forreste Fortand og øvre Hjørnetand blive store og formes 
næsten som Knivblade. Brachyphylla er i det hele kun lidt forskjellig fra Phyllostomata. 
Hos de blodsugende Slægter, Diphylla og Desmodus, ere de øvre For- og Hjørnetænder 
meget stærkt udviklede paa de andre Tænders Bekostning. Hos Desmodus mangle de to 
bageste Kindtænder, øvre z 2 er forsvunden, Forkindtænder, nedre Hjørnetand og nedre 
Fortænder ere vantrevne; Spidserne af de øvre Fortænder slutte ned i en dyb Grube i 
Underkjæbens Inderside bag de nedre Fortænder. iphylla er lidt mere oprindelig; den 
har en øvre og en nedre Bagkindtand mere. Desmodus (Brachyphylla og Diphylla kjendes 
ikke i den Henseende) har desuden faaet en Egenhed i Lemmeknoglerne; de Seneskeder, 
der omslutte Musklerne, have fremkaldt Kamme langs mange af Lemmeknoglerne, saa at 
Musklerne for en stor Del komme til at ligge i Furer; paa Overarmens Forside er der en 
svag Fure; stærkere Kamme og Furer findes langs Forsiden af Underarmen og af Laar- 
benet; baade fra 7%b6æa og fra Fibula udgaa Kamme, der omslutte Musklerne langs Under- 
benet 
(= 
, baade paa For- og Bagsiden, og en betydelig Del af Ligamentum interosseum er 
forbenet; Fibula faar derved Udseende af at være usædvanlig veludviklet %). 
Mormopinerne, Slægterne Chilonycteris, Mormops og Noctilio, staa vel i enkelte 
Henseender, i Indskrænkningen af Condylus internus humeri og i Sporens Længde, højere 
end alle Phyllostomatiner; men Mangelen af egenligt Næseblad tyder paa, at deres Op- 
rindelse ligger langt tilbage blandt de laveste Phyllostomatider. I det hele slutte de sig 
ellers nærmest til de oprindeligste Phyllostomata; ingen af de kjendte Slægter har dog lang 
Hale, naaende ud til Flyvehudens Rand; Halen er kort; men Haleflyvehuden er stor og 
styres vistnok mest ved Hjelp af Sporerne; i Hvilen er Haleflyvehuden stærkt sammen- 
foldet, Sporen lagt tilbage langs Underbenet. Hos Chilonycteris og Mormops findes endnu 
& Ansigtet er ikke særlig kort; Foramen incisivum findes; Udspring-Stedet 
Ka OS DIE 
