50 
(Anm. 15.) 
Bygningen af Uterus kan neppe have meget at sige; blandt Flagermusene findes der i den Henseende de 
største Forskjelligheder (cf. Robin: Rech. anat. sur les Mammif. de V'ordre des Chiroptéres; Ann. se. nat., 
6 séæér., Z0ool., tom. XII, 1881; p. 151). 
33) «Bau der åusseren weiblichen Genmitaliav skal være «bei Chiromys wie bei Gal.»; andensteds 
(p. 69) staar, at det «bei manchen Halbaffen» er som hos Galeopithecus. Baade Insektædere og Flagermus 
skulle være anderledes. 
34) «Placenta discoidea» hos Galeopithecus, Insektædere og Flagermus, « Placenta diffusa» hos 
Halvaber. Altsaa Overensstemmelse mellem Galeopithecus, Insektædere og Flagermus, saa at Forholdet er 
uden Betydning for Spørgsmaalet om nærmeste Slægtskab. 
35) «Zitzen axillar» hos baade Galeopithecus og Flagermus, «verschieden»v hos Insektædere og 
Halvaber. Galeopithecus skal have to Par Patter, hvoraf kun det forreste Par «etwa in der Hohe der Achsel- 
håhle liegt» (p. 71); Flagermusene have oftest kun ét Par (se H. Allen: Mammary glands of Bats; Proceed. 
Acad. Nat. Sc. Philadelphia, 1880; p. 133). At Patterne kun ere faa, ligesom at der oftest kun fødes en 
enkelt Unge, er en Lighed mellem Galeopithecus og Flagermus; men den er snarest kun en Følge af den 
noget fælles Levemaade; det er Ejendommeligheder, der ogsaa findes hos flere forskjellige klatrende Dyr. 
For at godtgjøre Rigtigheden af sin Slutning, at Galeopithecus er en begyndende Flagermus med 
kun ringe Uddannelse i egen Retning, «ein wenig modificirter Nachkomme des Urstammes der Chzroptera», 
burde Leche have søgt at vise, ikke alene at Galeopithecus havde Ligheder med Flagermus, men ogsaa at 
dens Afvigelser fra Flagermusene, i hvert Fald som oftest, bestod i, at den var mere oprindelig; men det 
har han ikke forsøgt undtagen i ganske enkelte Tilfælde. I Virkeligheden ere Lighederne med Flagermusene 
færre og mindre betydelige, end Leche mener. Kun en ringe Del af Afvigelserne fra Flagermusene tyder 
paa, at Galeopithecus staar lavere og for saa vidt kunde ligne Flagermusenes Stamfædre; men intet peger 
paa nærmere Tilslutning til Flagermus end til Insektædere. I mange Henseender staar Galeopithecus højere 
end Flagermusene eller er udviklet i andre Retninger og maa for saa vidt være forskjellig fra de første 
Flagermus. Der er derfor ingen Sandsynlighed for, at Galeopithecus blot nogenlunde nær skulde slutte sig 
til Flagermusenes Stamtræ.  Leche har ikke selv søgt at regne med Mærkerne for ved deres Hjelp at 
dømme om Åfstamningsforholdet; det eneste, han anfører, hvori Galeopithecus paa én Gang skal have en 
slaaende Lighed med Flagermus og staa paa et lavere Trin, er Flyvehuden (p. 18): «Und in der That muss 
man, wenn man sich von der Entwicklung der Flughaut der Chzroptera eine Vorstellung machen vill, sich 
stets ein Durchgangsstadium denken, genau so wie es vom Gal.-Patagium realisirt wird». Men en Faldskjærm 
som den hos Galeopithecus (se ovenfor, p. 41) kan ikke være Grundlag for Flagermusenes Vinger. 
Hvad Leche siger om Lighed med Insektædere, særlig med Cladobatider, er sikkert rigtigt. 
Men Indrømmelsen af særlig Lighed med Cladobatider er uforenelig med den Mening, at Galeopithecus 
nærmest skulde være Stamform for Flagermusene. Til Cladobatidernes vigtigste Ejendommeligheder, hvori 
ogsaa Galeopithecus stemmer mest med dem, høre Øjehulens Dannelse og Trommebenets Form; men i 
begge disse Henseender ere Cladobatiderne afgjort mindre oprindelige end Flagermusene og kunne altsaa 
ikke være Flagermusenes Stamformer. 
(Til Forsøgene paa at klare Forholdet mellem Flagermusene og andre Dyr maa man ogsaa regne, 
hvad Prof. Dr. Noack siger i Anledning af Hovedskallen af en Unge af Nyctinomus limbatus: «Der Schådel 
des Pullus erinnert entschieden an den der Lacertiden, die bekanntlich in einigen Gattungen, z. B. Acantho- 
dactylus und Doryphorus, eine Neigung zur Verlångerung der Zehen, sowie zur Bildung einer Flughaut 
wie bei Ptychozoon oder zu Hautwucherungen wie bei Chlamydosawrus haben, so dass in dieser Richtung 
der Ursprung der Chéroptera uberhaupt zu suchen ist.»  (Zoologische Jahrbucher, Abth. f. Systematik etc., 
Bd. 4, 1889; p. 232.)) 
16) p. 19. En fuldstændig Ulnma kjendes ikke hos en eneste nulevende voxen Flagermus; hos 
Fostre kan den derimod findes, i delvis brusket Tilstand, som Leche har oplyst (Uber die Entwicklung des 
Unterarms und Unterschenkels bei Chiroptera; Bihang till Vet. Akad. Handl., Bd. 5, Nr. 15, 1879). Denne 
Oplysning skal finde «ihre vollståndige morphologische Verwerthung» ved «Vergleichung mit den Organisations- 
verhåltnissen, welche die fossilen Chiroptern darbieten+ (1. c. p. 14); der henvises til + Vespertilio aqvensis 
Saporta» og « Vespertilzo parisiensis Cuvier». 
ul ER 
rn 
