
Paa Billeder af Arme af « Vespertilio aqvensis» fra «marnes gypsiféres d'Aix» (Gervais: Zool. pal. 
génér., I sér., 1867—69; p. 161, pl. XXVIII, f. 1 & 12) og af « Vespertilio parisiensis» fra Montmartre-Gipsen 
(Blainville: Ostéogr., genre Vespertilio, pl. XV: V. serotinoides antiqvus, og Gervais: l.c. f. 2) findes der 
noget, der kan se ud som en selvstændig, stærk Ulna, der ligger langs hele Radius; paa selve Gjenstandene 
skal det samme kunne sees. Derom siger Leche (1. c. p. 16): «Immerhin ist jedoch die Thatsache sicher 
gestellt, dass die beiden, bis jetzt bekannt gewordenen fossilen Ghiroptern in dem Bau ihres Antibrachium 
das nicht differenzirte, embryonale Stadium der lebender repråsentiren . . .» 
« Vespertilio aqvensis» er opstillet efter en Underarm og Haand liggende vel vedligeholdt i en 
Gipsplade; ogsaa Fingrenes Bruskspidser og Flyvehuden sees, i Aftryk(?). Den stemmer meget vel med Vesper- 
tilioniderne, bortset fra «Ulra». Tommelen er kort; den Finger har kun ét Led, der er temmelig kort og 
ender i en Bruskspids; 3dje Finger har to Led og kort Bruskspids; åde og Ste Finger have hver to Led. 
Mellemhaandsbenene ere temmelig ens i Længde. — Af »… Vespertilio parisiensis» kjendes en Del af Skelettet, 
der ligger i ret god Stand i en Gipsplade. Som bekjendt stemmer den nøje med Vesperugo serotinus i 
Hovedskal, Tænder og alt andet, undtagen i «Ulnas; Leche siger om den (l.c. p.15): « V. parisiensis ist 
somit ein V. serotinus, bei welchem der Unterarm auf dem embryonalen Entwicklungstadium stehen 
geblieben ist.» 
Det er ikke troligt, at et saa lavt Mærke som en fuldstændig, stærk Ulna skulde kunne findes uden 
at gaa Haand i Haand med andre lave Mærker, ikke hos ellers lavtstaaende Flagermus, men hos Årter, der 
ellers i et og alt stemme med de højtstaaende Vespertilionider, endogsaa med Vesperugo serotinus, en af de 
allerhøjeste. Indtil noget andet uomtvistelig eftervises, maa man snarest tro, at «Ulnma» hos V. aqvensis er 
et udsplittet Stykke af Radius (eller maaske Underarmens Sener; naar Fingrenes Bruskspidser kunne være 
tilstede, som Aftryk (?) eller forstenede (?), kunne ogsaa Senerne være det paa samme Maade). Hos V. parisiensis 
er «Ulna» maaske ogsaa et udsplittet Stykke af Radius (saaledes opfatter Schlosser Forholdet hos V. pari- 
siensis: Die Affen, Lemuren, Chiroptern etc., Theil 1, 1887; p.58; med Hensyn til V. agvensis giver han 
derimod Leche Ret), eller maaske et Mellemhaandsben, der er kommet til at ligge langs Radius. 
17) p.19. Hvorledes Flyvehud kan bringe Væst i de Dele af Lemmet, som den støtter sig til, kan 
sees hos de forskjellige flyvende Phalangistider. 
Hos Acrobates og Petaurista (der høre til forskjellige Hovedafdelinger af Familien) naar Flyvehuden 
frem langs Underarmen omtrent indtil Albuen eller længere frem; men den rører ikke Haanden. Fingrene 
have det samme indbyrdes Længdeforhold som hos klatrende Phalangistider uden Flyvehud; åde Finger er 
den længste; Ste er hos Acrobates betydelig kortere, hos Petawrista lidt kortere end Ååde. 
Hos Petaurus naar Flyvehuden frem indtil Grunden af te Fingers iste Led. Flyvehudens Paa- 
virkning har bragt Ste Finger til at voxe; den er bleven længere end åde. 
18) p.20, 25, 30. Hos de laveste kjendte Flagermus er Kloleddet paa 3dje, åde og dte Finger forsvundet 
eller indskrænket til en ubetydelig Bruskspids (hvis da ikke Sagen er den, at Bruskspidsen er en ikke-for- 
benet Del af 2det Fingerled); hos højerestaaende Flagermus kan Kloleddet afvige endnu mere fra sin op- 
rindelige Ezenskab som Kloled og udvikle sig til en lang Bruskspids, der delvis kan forbene. Det sker især, 
med Bruskspidsen paa den lange 3dje Finger, der mere end de andre Fingerspidser er udsat for Luftens 
Tryk. Især hos gode Flyvere, som Taphozous, Minyopterus, flere Arfer Vesperugo, Scotophilus, er 3dje 
Fingers Bruskspids lang og mere eller mindre forkalket ; hos hele Familien Phyllostomatidæ er den ligeledes 
lang og næsten altid i sin største Udstrækning forbenet. — Dobson (On the phalanx missing from certain 
digits in the manus of Chiroptera; Journ. of Anatomy and Physiology, vel. 16, 1382; p. 200—201) synes at 
forudsætte, at de Flagermus, der have, hvad her kaldes «forbenet Bruskspids», i den Henseende ere de mest 
oprindelige. 
(Harrison Allen's Afhandling On the taxonomie values of the wing membranes and the terminal 
phalanges of the digits in the Cheiroptera (Proceed. Acad. Nat. Sc. Philadelphia, 1889; p. 313—40, pl. X) 
indeholder ikke noget Forsøg paa at udfinde, hvad der er det oprindeligste Forhold. Naar Bruskspidsen er 
delvis forbenet, kaldes den indre forbenede Del 3dje Fingerled, og den ydre bruskede Del kaldes åde Led.) 
she 
