
zo0g 
30) p.27. Dobson: Catal. Chiropt. Brit. Mus.; p. 5. 
31) p.27. Om Megaloglossus: 
Pagenstecher: Jahrb. Wissensch. Anst. Hamburg, II Jabrg, 1885; p. 125—29, pl. 
32) p.27. Om Nesonycteris og andre Macroglossi: 
Thomas: Proceed. Zool. Soc. London, 1887; p. 323 —26. 
Thomas bruger Formen af «Pm 1» som et af de bedste Mærker til at skjelne Notopteris fra de 
andre Macroglosser. Det måa dog først mindes, at ingen kjendt Pteropodide har en virkelig p1; den forreste 
Kindtand hos sædvanlige Pteropodider er p2. Dernæst mangler Notopteris i Overkjæben p2; dens forreste 
øvre Kindtand er p3 og svarer altsaa ikke til den forreste hos de andre Macroglosser. 
33) p.27. Skjønt Dobson opstiller Pteropodidernes Slægter paa en noget anden Maade end her, 
har han dog selv haft Øje for de samme Slægtskabsforhold, som her ere fremhævede; han gjør selv op- 
mærksom paa Slægtskabet mellem Cephalotes og Pteropus, mellem Harpyia og Cynopterus, 0. s. v. 
Jentink har opstillet to nye Pteropodide-Slægter, Bonera (sic) (Notes from the Leyden Museum, 
vol. I, 18379; p. 117—19) og Callinycteris (ibd., vol. XI, 1889; p 209—12, pl. 9), der maaske kunde have lige 
saa god Berettigelse som flere af de her vedtagne; men de synes i hvert Fald at slutte sig meget nær til 
henholdsvis Cynonycteris og Nesonycteris. 
34) p. 29. Schlosser (Die Affen, Lemuren, Chiropteren, etc., des europåischen Tertiårs, Theil I, 
1887; p. 61—70, pl.) har opstillet en egen Slægt, Pseudorhinolophus, for tertiære europæiske Plwyllorhina- 
Arter (særdeles gode Stykker af de tertiære franske Arter findes i Kjøbenhavn), der i ingen væsenlig Hen- 
seende afvige fra nulevende (Schlosser havde ingen Nutids-Phyllorhina til Sammenligning); en lille vantreven 
p3, som hos Rhinolophus, findes ofte; den synes altid at mangle hos nulevende Phyllorhina-Arter; hos 
Rhunolophus mangler den kun en sjelden Gang. Overensstemmelsen med Nutidens Phyllorhiner har ogsaa 
Lydekker set (Catal. Foss. Mamm. Brit. Mus., part I, 1885; p. 13; nogle af Arterne henfører han dog til 
Rhinolophus). Weithofer (Zur Kenntniss der fossilen Chiropteren der franzosisehen Phosphorite; Sitzungsber. 
Akad. Wissensch. Wien, Bd XGVI, Abth.1, 1887; p. 342—50) fastholder endnu Slægten Pseudorhinoloplus, 
dog med nogen Tvivl, om der ikke maaske i den er sammenfattet forskjellige Slægter; men heller ikke han 
oplyser noget om, hvori den egenlig er forskjellig fra Phyllorhina. Det samme gjelder Weithofer's nye 
Slægt Alastor (1. c., p. 350—51, pl., f. 5—8); hverken af Beskrivelsen eller Billedet faar man noget at vide 
om Forskjel fra Phyllorhina. 
35) p. 29. Om Anthops: 
Thomas: Proceed. Zool. Soc. London, 1888; p. 477—78, pl. XXII. 
36) p. 29. Hvad her er regnet til én Familie, Rhkinolophidæ, holdes baade af Peters og Dobson i 
to, men indbyrdes nærstaaende, Familier; Peters kalder dem Megadermata og Rhinolophi, Dobson Nyecteridæ 
og Rhunolophidæ. Robin, der særlig har undersøgt Flagermusenes Indvolde (Rech. ånat. sur les Mammif. 
de Tordre des Chiroptéres; Ann. sc. nat., 6 sér., Zool., tom. XII, 1881; p. 3), har derimod allerede foreslaaet 
at forene Nycterider og Rhinolophider i én Familie. 
37) p.31. I sin Afhandling: Uber die Entw. des Unterarms und Unterschenkels bei Chiroptera 
(K. Vet. Akad. Handl., Bd. 5, Bihang, 1879; p. 13—14) skriver Leche: + Es sei hier auf die, wie mir scheint, 
recht bemerkenswerthe Thatsache hingewiesen, dass wir gerade bei Desmodus den embryonalen Bau des 
Antibrachium und Grus am Treuesten bewahrt finden, wåhrend dagegen, wie ich fruher gezeigt habe, das 
Zahnsystem dieser Form sich durch den håchsten Grad der Differenzierung, welcher uberhaupt bei den 
Chiroptern vorkommt, auszeichnet.» I Virkeligheden er der netop ingen Uoverensstemmelse mellem Lem- 
mernes og Tændernes Udvikling hos Desmodus; baade Undérarm og, især, Underben ere netop særlig højt 
udviklede. I det væsenlige ere Lemmerne byggede som hos andre Phyllostomatider; hvad der giver mange 
gr 

