61 
aet samme kunde ske i andre Familier. — At p3 er noget vantreven og skudt lidt til Siden fra Tandrækken, 
er et Forhold, hvoraf intet kan sluttes om Slægtskab; for den Sags Skyld kunde Necromantis lige saa 
gjerne være Rhinolophide eller Vespertilionide som Phyllostomatide eller andet. At p3 er skudt indad, er 
uvæsenligt; hos de Phyllostomer, der have en lille p3, ligger den snart i Tandrækken, snart indenfor, 
snart udenfor. — Vantrivning af p3 og Indskrænkning af de nedre Fortænders Tal er heller ikke en Sam- 
mensætning af Mærker, der er ejendommelig for Phyllostomatider. — Selve Kjæbens Form, med Underranden 
buet nedad under m2 og m3, minder heller ikke særlig om Phyllostomatider. — Efter det paagjeldende 
Stykke af en Underkjæbe er det umuligt at danne sig en Forestilling om Dyrets Slægtskab. 
40) p. 33. Det sandsynligste er vel, at de to Led i 2den Finger hos Rhinopoma ere en virkelig 
Lighed med Pteropodider; saaledes er det ogsaa opfattet af Peters og Dobson. Men helt utænkeligt er det 
ikke, at 2det Led kunde være opstaaet ved en Forbening i det Baand, der hos andre højerestaaende Flager- 
mus er traadt i Stedet for det og 3dje Fingerled. Der findes netop i den Finger hos Rhinopoma en 
Ejendommelighed, der er alt andet end oprindelig: Grunden af Mellemhaandsbenet er usædvanlig stærk og 
har en anselig Udvæxt fremkaldt af Senen af Extensor metacarpi radialis longus; en noget lignende, 
men dog mindre Udvæxt findes ellers kun hos meget højtstaaende Flagermus, som hos nogle Vespertilio- 
niner og Molossiner. 
41) p. 34. Rhinopoma regnes her, ligesom hos Dobson, til Emballonuriderne; Peters stillede den 
til sin Familie Megadermata. Blandt nulevende Flagermus staar den temmelig alene. I mange Henseender 
er den højt udviklet, som i Tandsæt, i Næsehulens Form, i Øverarmen, i Haleflyvehuden, 0. s. v.; men nogle 
af dens Egenskaber, som den fuldstændige Mellemkjæbe og de to Led i den Finger (se dog Anm. 40), tyde 
"paa, at dens Rod er blandt meget oprindelige Flagermus. Der kan ikke være Tale om Slægtskab med andre 
Familier end Rhinolophider og Emballonurider; enten stammer den fra en meget lavtstaaende Emballonuride, 
eller ogsaa er det en oprindelig Rhinolophide, der i adskillige Retninger er naaet særlig højt; i sidste Til- 
fælde vilde dens Ligheder med Emhballonurider ikke være Følger af Slægtskab, men kun af lignende Til- 
lempning; her er gaaet ud fra, at blandt andet Formen paa Overarmens nedre Ende er et Tegn paa virkeligt 
Slægtskab med Emballonurider. 
De andre nulevende Slægter, der her regnes til Familien Emballonwridæ, regnes ogsaa dertil af 
Dobson; men i samme Familie stiller han flere Slægter, der ikke kunne høre derhen: Noctilto, Furia, 
Amorphochilus, Nyctinomus, Chiromeles og Molossus. 
Om Noctilio se Anm. 39. 
Furia og Amorphochilus kjendes vel endnu ikke tilstrækkelig til, at man rigtig kan dømme om 
dem (om Furia især: Gervais: Castelnau, Exp. Amér. Sud., Mammif., 1855; p. 69—71, pl. XI, f. 2, pl. XIV, 
f.6; om Amorphochilus, den bedst kjendte: Peters: Monatsber. Akad. Wissensch. Berlin, 1877; p. 184— 
87, pl.); men der er den allerstørste Sandsynlighed for, at de ere nære Slægtninge af Natalis, der er en 
Vespertilionide. Grunden til, at de ikke ere regnede for Vespertilionider, er vist kun den, at Halen er kort 
og ikke naar ud til Randen af Haleflyvehuden; men Forholdet mellem Hale og Flyvehud kan vexle stærkt 
hos indbyrdes nærstaaende Former i andre Familier og kan derfor neppe have meget at sige. Dobson havde 
dog selv nogen Følelse af deres Slægtskab med Vespertilionider, men udtrykte sig uheldig; han mente, at 
det var Emballonurider, der nærmede sig til Vespertilionider, særlig til (den kunstige) Afdeling Minyopteri, 
hvortil ogsaa Natalis henregnedes. 
Slægterne Nyetinomus, Chiromeles og Molossus stillede Dobson vel til Emballonuriderne, men 
dog som en egen Underfamilie, Molossinæ. Det er vist især 10 Egenskaber hos Molossinerne, der have bragt 
Dobson til at overse deres Slægtskab med Vespertilionider: Fingerleddenes Bøjning og Haarenes Bygning. 
iste Led i 3dje Finger bøjes under Hvilen opad paa Haandens Overside, som hos de fleste Emballonurider ; 
men Fingerleddenes Bøjninger ere altfor ubestemte til, at man kan stole paa dem; Dobson har heller ikke 
selv tillagt dem særlig stor Betydning; til Emballonuriderne regnede han Former, der bøje Fingerleddene 
paa sædvanlig Maade: Noctilio og Mystacina. I Haarenes Bygning hos Flagermus mener Dobson, at man 
for en væsenlig Del kan se Slægtskabsforholdene; han inddeler derefter «Microchiroptererne» i en «Vesper- 
tilionine» og en s+Emhballonurine Alliance», og til den s«Emballonurine Alliance» høre Molossinerne. Men 
Forskjellen i Haarenes Bygning hos de to «Alliancer» er langtfra altid let at se (jeg har selv eftergaaet Sagen 
