hos Cynonycteris, Notopteris, Macroglossus, Melonycteris, Nycteris, PIlujllorhina, Rhinolophus, Schizo- 
stoma, Vumpyrus, Carollia, Rlinophylla, Lonchoglossa, Artobius, Pygoderma, Desmodus, Chilonycteris, 
Noctilio, Rhinopoma, Mosia, Emhallonwra, Rhynchonycteris, Taphozous. Enten fæster den sig kjødet i 
Næseryggens Hud, eller den ender i en tynd Seneudbredning uden bestemt Fæste, eller den gaar over i 
Levator labi superioris, eller den gjør baade det ene og det andet. 

43) p.34.  Myxopoda fra Madagaskar (se især Dobson: Notes on Myxopoda aurita, Milne-Edw.; 
Proceed. Zool. Soc, London, 1878; p. 871—73) har man opført som Slægtning af Thyroptera; men den 
kjendes endnu for lidt til, at man kan dømme om dens Slægtskab. Den har flere mærkværdige Ligheder 
med Thyroptera, som forbenet Bruskspids paa 3dje Finger (hvad dog ogsaa kan findes hos andre Vesper- 
tilionider), Sugeskive, dog mindre fuldkommen, paa Haand og Fod, sammensmeltede Taaled, 0.s.v.; men 
muligvis ere Lighederne kun Følger af Tillempning i samme Retning. Mellemkjæbebenene ere ikke beskrevne ; 
men om de øvre Fortænder siges det, at de staa «in pairs, placed close to the canines», alts 

a som hos de 
fleste Vespertilioniner i Modsætning til Natalinerne; det tyder paa, at Mellemkjæben er lige saa indskrænket 
som hos Vespertilioninerne. Muligvis er Myxopoda afledet fra Vespertilio paa lignende Maade som 7'%y- 
roptera fra Natalis. Enkelte Arter i Slægten Vesperugo, V. pachypus, V. tylopus og V. nanus, vise Til- 
bøjeligheder til lignende Uddannelse. 

44) p. 36. Slægterne Furta og Amorphochilus og Afdelingen Molossint regnes ellers ikke til 
Vespertilioniderne (se Anm. 41). (Mystacina er kun dømt efter Beskrivelser.) 
Dobson's Afdelinger Plecott, Vespertiliones og Minyoptert ere aabenbart for en væsenlig Del kun- 
stige og gjøre vist ikke Fordring paa at være andet. 
Harrison Allen (Proceed. Acad. Nat. Sc. Philadelphia, 1891; p. 467—70) har opstillet en ny 
Slægt, Euderma, som han mener er en «Plecotian genus». Efter Beskrivelsen synes den at gaa ind under 
Vesperugo. 
45) p. 37. Om Weithofer's tertiære europæiske Necromantis, der skulde være Phyllostomatide, 
se Anm. 39. 
46) p. 37. Til at gjøre sig en Forestilling om Flagermusenes Historie i Amerika har man ingen 
anden Vejledning end den, der gives af den nulevende Faunas Slægtskabsforhold; hvad der kjendes fra 
Amerika af jordfaundne Flagermus, bortset fra Fundene ved Lagoa Santa, er saa godt som intet. 
En « Vesperugo anemoplulus» har Gope (The Vertebrata of the Tertiary Formations of the West, 
Book I; Hayden: Report U Geol. Surv. Territ,, vol. IT; 1883; p. 374; ikke afbildet) opstillet efter den for- 
reste Del af en Hovedskal fra tertiære Lag i Nord-Amerika. 
En egen Slægt, Domnina, med to Arter, ogsaa fra tertiære nordamerikanske Lag, har Cope (Il. c., 
p. 809—11, pl. LXII, f. 25—29) opstillet efter nogle smaa Stykker af Underkjæber. CGope henfører Slægten 
til Flagermusene, dog med nogen Tvivl; om det er rigtigt, eller om den hører til Pungdyr eller Insektædere, 
er vist umuligt at afgjøre; men der er i de paagjeldende Stykker ikke noget, der særlig minder om Flager- 
mus. Paa Ydersiden af nogle af Kjæbestykkerne, langt tilbage, under mt, er der et lille Hul, som Cope 
anser for et Foramen mentale, hvad det ogsaa synes at være; hvis det er det, er der deri netop ingen 
Overensstemmelse med Flagermus (hvad ogsaa Schlosser siger: Die Affen. Lemuren etc., I, 1887; p. 78), 
men snarere med Pungdyr; hos Didelphyider plejer et saadant lille Hul at ligge under p4, men kan ogsaa 

findes under m 1. 
Nogle andre smaa ubestemmelige Kjæbestykker fra nordamerikanske Tertiærdannelser har Marsh 
(Amer. Journ. Sc. Arts, 3 ser., vol. IV, 1872; p. 127—28 og 215—16) løselig omtalt; han har efter dem op- 
stillet Slægterne Nyctitherium og Nyctilestes, som han har henført til Flagermusene. 
