64 



na.iilcmiiicl t'aiir iiiciiiiciiiiiaacnilc ile sva'reste Knogler, ligesom dels Muskler, isa'r de 

 Muskler, der slra'kke Lcddeiu', hlive sUerkere end de tilsvai'eiide i Korleniiiiet ider tildels 

 xirke anderledes), sualedes Glutæi stærkere end Siiljncapularis, Gastromemius (der slra-kker 

 Ilad-Leddetl sta^rkere end Fleæor carpi tibiaris] med Musklerne voxe deres Seners Fæster: 

 Laarbenets IrorJuuitev major, Fæstet for Glutæi, voxer mere end Overarmens Tuberculum 

 minus, Fa'slel fur Suhscapularis ; llielndva'xten |)aa Calcanciii^ , Fa'slet for Gastrocnemius, 

 voxer mere end llaandi-odens ['iniforme , Fæstet for FUxor carpi ninaris. ISeviegelsen i 

 Ilæileddet mellem Underben og Fodrod bliver mere udelukkende simpel Hojning og Slræk- 

 ning; Leddet formes efter den sædvanligste Bevægelse og gaar over til al blive mere ude- 

 lukkende et Hængsel-Led med Kamme og Furer; Haandleddet beholder niere af det 

 oprindelige ubestemte l'ra'g. Astrcujalun , det Afsnit, af det nverste af Fodroden, der nær- 

 mest paavirkes af den sta-rke Tibin, er altid en eid\elt Knogle; det tilsvarende Afsnit af 

 Ilaandi'oden dannes af to Knogler, Scap/ioideum og TAinatwn , der kun have mindre Til- 

 hojelighed til Saunnensmellning. Astragalus og Calcaneii« skyde sig hen over hinanden; 

 ScaplwiJeiun lS' Luiiatum holde sig i deres Leje ved Siden af Cnneifonne manus; o. s. v. 

 Ned de heftige Stod. som IJa'kkenet gjennem Laarbenet modtager forfra, naar Dyret biber 

 og springer, tvinges Bækkenet bagud; det drejer sig i Forbindelsen med Bækkenhvirvlerne. 

 Den stærkere Brug, der i enhver Henseende gjores af Lemmerne, medfører 

 endnu forskjellige Ændringer. Musklerne afsætte skarpere Kamme og fremspringende 

 Knolde paa Knoglerne. De lange Sener forme sig Render i de Knogler, langs hvilke de 

 glide; isa'r viser det sig paa Forsiden af Underarmens nedre Ende og paa Bagsiden af 

 Underbenels nedre Ende, hvor Senerne sirammes over Haandled og Hæl; de Skeder, der 

 omgive Senerne, bidrage til at fremhæve Renderne ved at fremkalde Kamme langs 

 Rendernes Rande. Baandene omkring Leddene blive stærkere og frembringe tydeligere 

 Mærker, Fordybninger, I jevnheder. Knolde, paa Knoglerne omkring Ledfladerne, som der- 

 ved blive mere skarjjl afgramdsede ; Baandenes forøgede Styrke fremkalder ogsaa forøget 

 Væxl i Knoglernes Endestykker, Epiphyserne , der blive mægligere. Ved Fingrenes og 

 Tæernes idelige S|)redning og SammensbUning blive _Mellemhaandsbenenc og ligeledes 

 Mellemfodsbenene stødte imod hverandre ved deres øvre Ender, der sammenholdes af 

 Baand; derefler formes Mellemhaandsben og Mellemfodsben ; deres ovre Ender skyde sig 

 ind i hverandre og faa ejendommelige Ledflader indbyrdes. Med Lemmerne voxe ogsaa 

 deres N(U-ver og med dem de Egne af Rygmarven, hvorfra de udspringe. Hals- og Lende- 

 Egnen ; Hvirvelbuerne faa dér slorre Rumfang. 



Rygradens Bevægelse i lodret Retning er fra forste Færd tildels afhængig af Lem- 

 merne; naar Baglenunerne strækkes og skyde Kroppen frem, hues Rygraden med det 

 samme ivejret; løftes Forlemmerne fra Jorden, relter Rygraden sig igjen ud i den sæd- 

 vanlige Stilling. Men Rygradens Bevægelser blive snart vilkaarlige og slærke , fordi de 



