70 



af (Je l)a?:estc Kindtænder; Næsegangen bliver derved mere siiiit fra Mundhulen. Tvær- 

 benets Plads erobres af Overkjæbebenet. Ganeluiden jiaavirkes af Kindtændernes inderste 

 trenis|)ring(!n(le lljorner og slaar I'older; indenfor liver Kindland gaar en Fold eller to 

 paatværs ind over Ganen; ogsaa lljnrnetanden og den bageste Fortand frembringe hver 

 en Ganefold. 



Læberne, der hos lavere Hvirveldyr pleje at være meget tvnde og kun have yderst 

 svage Muskler, tages niere i Brug som lijelpende til at gribe Foden og undersoge den. 

 Musklerne blive langt stærkere, Læbefolderne større og IVilsomme. 



Ogsaa Tungen faar forøget Arbejde med at styre Foden og skubbe den ind under 

 Tænderne for at tygges. Selve Tungen bliver mere muskelsta-rk og mere bevægelig i alle 

 Uetninger; de faste Dannelser i dens Indre, som Uk enlogluamm og tilsvarende Bruske, 

 vantrives. De Muskler, der fore Tungebenet og Tungen som Helhed, voxe ogsaa og give 

 Tungebenet Tilskyndelse til Væxt; særlig det forreste Tungebenshorn voxer som Tungens 

 væsenligste Rærer og gjenvinder noget af den Styrke, som det havde hos de oprindeligste 

 Hvirveldyr, hvor det stod i Gjelleredskabets 'Ijencste, men som det var ifa'rd ujed at 

 miste hos Krybdyrene. Tungens Bevægelser i Mundhulen og Stød mod Ganen ere væsenlig 

 medvirkende til at fremkalde Styrke i Overkjæbcbenels og Ganebenels Ganeplader og til al 

 fremme Væxten af Ganesejlel. 



Væxten af Næse, Ore, Tyggemuskler og Tunge og ganske særlig Væxten af Hjerne 

 og Kindtænder give Hovedet forøget Vægt. De Halsmuskler, der føre Hovedet, faa mere 

 Arbejde og voxe; med deres Udspring fremkalde de Knolde og Kamme paa Halshvirvlerne, 

 tildels ogsaa paa de forreste Ryghvirvler; mest omformes de to forreste Halshvirvler; 

 Atlos faar brede Tværtappe, Axis en boj kamformet Torntap. 



Den større Virksomhed, hvori Aandedræts-Redskaberne sættes, har til Følge, al 

 Lungerne ved en Slags Over-Ernæring faa deres ejendommelige Rygning. Strubehovedet 

 omformes, især under l'aavirkning af dets egne Muskler, der faa større Arbejde med at 

 aabne og lukke Luftrørets Munding; Skjoldbrusken og Ringbrusken, der oprindelig ikke 

 ere meget forskjellige fra de følgende Rrusk-Plader eller -Ringe i Luftrørels Vægge, ændres 

 mest ; Tiulbruskene, der fra første Færd ere de væsenligste af Strubehovedets Bruske, som 

 de, der umiddelbart omgive Luftrørets Munding, ændres forholdsvis mindre og blive derfor 

 tilsyneladende tilbage i Udvikling. Skjoldbrusken voxer. særlig paavirket af M. tlnjreo- 

 arytænoideiis , afsondres mere fra Ringbrusken og breder sig pladeformet op om Luftrørets 

 Sider. Riugbruskens bageste Del breder sig som Følge af dens særlige Tjeneste som 

 Tudbruskens Rærer og desuden særlig paavirket af Mm. crlco-anjtænoidei. Oprindelig 

 ligger Luftrøret med Strubehovedet ganske tril ovenover Tungebeuel, uden noget nærmere 

 Forhold til det; men ved sin Væxt kommer Strubehovedet til at træde i Berøring med 

 Tuugebenet og dets Omgivelser; særlig kommer Skjoldbruskens øverste Rand i Forbindelse 



