91 



svunden nojict ind; paa de nedre hredformede Kindtjender ere, ganske som hos Hovdyr, 

 den forreste af de tre indre Spidser og den forreste af de to ydre blevne høje og sammen- 

 trykte, og de andre ere vantrevne. De smalformede Kindtænder ere blevne smaa og sammen- 

 trængte. Hjornetænderne ere blevne store, og af de ovre Fortænder er den yderste voxet 

 betydelig, ligesom hos mange Rovdyr, paa Orund af særlig l'aavirkning af den nedre 

 Hjørnetand, der glider imod den; den forreste ovre Fortand, der hos lavere Dasyurider 

 ligesom hos Didelpliyiderne plejer al staa lidt skilt fra de andre og rage lidt længere frem, 

 er trængt ind i Række med de andre og er bleven lige saa lav som den nærmest følgende. 

 Fordi Tandraden er bleven kortere , er bele Ansigtet blevet kortere. Tingdingmusklen er 

 bleven stærkere og bar Ira'ngt Kindbiieii ud til Siden. 



Myrmecohius stammer sikkert fra Former, der i alt væsenligt have været som 

 Fhascologale. Den er nddannet i en egen Retning, som .Myre-Æder. Den synes at ops[)ore 

 Myrerne ved Lugten og at bruge Klnerne til at opkradse Tuerne ; Myrerne fanger den ved 

 Tungens Hjelp, tygger dem neppe, men knuser dem mod Ganen eller sluger dem hele. 

 Næsehulen er stærkt opsvulmet. Klnerne ere blevne stærke ; Tommeltaaen er svunden 

 ind. Tungen er bleven lang og udstrækkelig og har bidraget til at forme Mundhulen og 

 gjort Ansigtet langt; ved sit Tryk har den bragt Ganen til at forbene langt tilbage. 

 Tænderne ere af Mangel paa Brug blevne ganske smaa og vantrevne , men minde dog i 

 deres Form om andre, lavere, Dasyurider; Fortænderne ere i alt væsenligt som hos Fhas- 

 cologale, og selv paa de bredformede Kindtænder kan man spore de samme Spidser som 

 hos andre Dasyurider. I de lange Kjæber faa de smaa Tænder saa rigelig Plads, at de 

 ikke komme til at støde tæt sammen, og den lille Mælke-Kindtand, f//)3, bliver ikke for- 

 trængt af sin Afløser 7^3, men Afloseren bryder frem foran den; enkelte overtallige smaa 

 Kindtænder kunne ogsaa opstaa; en overtallig Kindtand findes sæ.dvanlig i Underkjæben og 

 kan ogsaa findes i Overkjæben. Kndnu i én Henseende staar Myrmecobius højere end sine 

 nærmeste Slægtninge: den har faaet en anselig Frc. supraorbitalis. 



Thylacinus har vist sit Udspring blandt meget lavtstaaende Dasyurider; den synes 

 at staa lavere end alle de andre kjendle Former i at mangle en veludviklet Frc. tympanicns 

 fra Os petrosum, en Udvæxt, der hos Dasyurider plejer at være nok saa stor som hos 

 nogen Didelpliyide, undertiden endogsaa er anselig og oppustet. Men i at have vantrevne 

 Pungben staar Thylacinus paa et højere Trin end de Heste andre Dasyurider. Desuden er den 

 særlig uddannet som løbende Rovdyr ; den har faaet en paafaldende Lighed med Hunde. 

 Lemmerne ere lioje. Kløerne ere blevne stumpe. Tommeltaaen er forsvunden. Hæl-Leddet 

 har gjenvundet noget af sit oprindelige Præg som Hængsel-Led; den ovre Ledflade paa 

 Astragalns har derfor mistet noget af sin Fladhed; o. s. v. De bredformede Kindtænder 

 ere omformede paa ganske lignende Maade som hos Sarcophihts; men Kindtændernes Tal 

 er ikke indskrænket, ogsaa de smalformede Kindtænder ere veludviklede. Den bageste 



12* 



