9G 



{Peromelidæ.) 

 meget stor. Som Løber og S|iringci' synes don mere end Peromeles al Ijrnge særlig Bag- 

 lemmerne ; Forlemmerne ere blevne l'orlioldsvis sni.ia, Baglemmerne stærkere, og Halen er 

 ogsaa ret anselig; 1ste Taa er endnn mere vantreven. 



Choeropus afviger fra Peromeles i en anden Retning end Macrolis. Den synes at 

 bave opgivet at bruge Hænderne til Gravning; derimod har den endnu mere uddannet sig 

 som Løber i Lighed med Hovdyr og har faaet længere Lemmer. Af Fingrene ere de to 

 længste, 2den og 3dje, særlig tagne i Brug og ere blevne lange, 1ste og 5te ere helt for- 

 svundne, og -ide er indskrænket til en lille Vantrivning, der er helt gjemt under Huden; 

 kløerne i)aa 2den og 3dje Finger ere blevne ganske smaa, men hovagtige. Foden minder 

 mere om Peromeles-^ men 4de Taa bar faaet fuldstændig Overmagt over 6te, der er stærkt 

 vantreven. Det ydre Ore er blevet stort. 



Perotnelidæ. 



I) -ide Finger og 5te Taa veludvililedc. 

 Peromeles, Macrotis. 

 II) -ide Finger og 5te Taa vanlrevne. 

 Ctioeropiis. 



Phascolarctldæ. De oprindeligste Phascolarctider have neppe været væsenlig 

 forskjellige fra de laveste Dideipbyider undtagen i, at de bave vænnet sig mere til Plante- 

 føde og ere blevne noget tillempede derefter. De bave anvendt mere Kraft paa at tygge 

 Føden; de bredformede Kindtænder ere derfor blevne bredere; paa de øvre er Hælen bleven 

 dobbelt, men de tre yderste Spidser vantrives ; paa de nedre vantrives den forreste inderste 

 Spids; de forreste smalformede Kindtænder vantrives. De bave brugt de forreste Fortænder 

 til at tage eller af bide Foden, og de ere derfor voxede; af de øvre Fortænder er især den 

 forreste bleven stor, men de to bageste af de oprindelige fem ere forsvundne ; af de nedre 

 er den forreste bleven meget stærk, men de andre nedre Fortænder ere forsvundne, og 

 Hjørnetanden er vantreven. 



De kjendte Phascolarctider ere kun faa og indbyrdes vidt skille, og der er ingen 

 af dem, der ikke i en eller anden Retning er særlig uddannet. 



Phascolarctus er den af Slægterne, der staar lavest i de Heste Henseender. Paa 

 de øvre bredformede Kindtænder spores endnu tydelig de oprindelige tre yderste Spidser, 

 og Kronens Knolde have endnu ikke helt mistet deres oprindelige kantede Form; men alle 

 de bredformede Kindtænder have faaet en meget betydelig Størrelse. pZ er anselig og 

 har væsenlig beholdt sin sammentrykte skarpkantede Form; men alle de forreste Forkiud- 

 tænder, baade øvre og nedre, ere forsvundne. Den ovre Hjørnetand og de to bageste 

 af de tre øvre Fortænder fmdes endnu; men de ere tennnelig vantrevne, og den forreste 

 øvre Fortand derimod er særlig stærk, og i Underkjæben ere Hjornetanden og de bageste 

 Fortænder forsvundne, fortrængte af den forreste Fortand. — Tyggemusklerne ere vel blevne 



