97 



særlig slæike. men lia\e .!(,- ikke fremkaldt fuldt saa store Forandringer i Hovedskallen 

 som hos nogle af de andre riiaseolarclider. Masseler er voxet stærkest, men har dog ikke 

 taget Magten fra TemporaUs; den liar frembragt en stærk Knold ved sit Udspring forrest 

 \ed Kindhuens Gnmd og en anselig Crisla masseterica paa L'nderkjæhen , men har ikke 

 videre omformet Kindbuen. Mm. ptenjgoidei ere blevne stærke og have med deres Idspring 

 bragt Pvc. entopterygoideus til at voxc og strække sig langt tilbage. Digaster (■>.) har hragl 

 Prc. jugidaris til al blive forlioldsvis lang. Mave og Tarm ere ogsaa forholdsvis sta-rkt 

 tillempede efter Plantefode. — Bevægelserne i Undcrkjæbe-Leddel maa omtrent være de 

 sædvanlige; baade l'nderkjæbens tmidylus og Ledskaalen og dens Omgivelser ere omtrent 

 som sædvanlig. Derimod er der fremkommet en Fgenhed i l'nderkjæbens Form bagtil: 

 Frc.angularis er ikke som .'^anlvanlig bojet indad, men rettet lige nedad, ganske som hos 

 Philander. — Prc. tympaniats fra Ala magna er bleven stor og oppustet og har faaet en 

 egen sammentrykt Form, men har ellers beholdt sine oprindelige Egenskaber. — Ligesom 

 sine Stamfædre klatrer Pliascolarctus ; men den har uddannet sig videre paa en egen Maade. 

 Den har opgivet at bruge Halen, som derfor er heil vantreven; derimod har den holdt 

 bedre fast med Hænder og Fodder. Haandeu er bleven el bedre Gribe-Red.skab, idel Isle og 

 2deu Unger ere satte imod de andre. Fodens Bygning minder om de Didelphyider, der 

 ere bedst indrettede til Klatring; men 2den og :3dje Taa ere dog mere vantrevne end hos 

 nogen Didelphyide, og den forbenede Seneskive i Leddet mellem Fibula og Astragalus er større. 



Thylacoleon^'^) stammer sikkert fra planteædende eller altædende rhascolarctider, 

 hvis Tandsæl var udxiklet i lignende Betning som hos Pliascolarctus, om del end ikke var 

 blevet saa ndpræget indrettet efter Plantefode; men dens Forfædre have igjen opgivet 

 Planteføde og igjen vænnet sig til at leve af Dyr; Thylacoleon selv er bleven et udpræget 

 Bovd>r. Ligesom hos [ilanleædende Phaseolaretider ere de forreste F'ortænder blevne store, 

 og de andre Fortænder, Hjnrnelænderne og de forreste Kindtænder ere vantrevne; men 

 de forreste Fortænder have faaet mere Præg som Dolke end som Niptænger, p'i nojcs 

 ikke med at være som hos de andre lavere staaende Pliaseolarclider en \eludviklet sammen- 

 trykt Tand med nogenlunde skarp .Skjærekant, men er voxet o|i til at blive en mægtig 

 Tand med en Skjærekant s(nn el Knivblad. De bredformede Kindtænder ere derimod van- 

 trevne; kun enkelte af de forreste ere tilbage. — I Hovedskallens Form har den en ikke 

 ringe Lighed med Pliascolarctus; men at den er udsprungen fra et lavere Trin, kan sees 

 af, at Prc. tympanicus fra Ala magna er mindre cjendonnnelig, at Inderkja-bcns Prc. augu- 

 la7is har den sædvanlige Form. ni pi, p2 ere tiislede, o. s. v. (Dens Lemmer kjendes 

 kun meget ufuldstændig.) 



Nolotherium^^t er mere end Pliascolarctus tillempet efter Plantefode. Den ovre 

 Hjorneland er forsvnnden ; ellers er Tu'ndernes Tal som hos Pliascolarctus; men paa de 

 øvre bredformede Kindlænder ere de oprindelige tre yderste Spidser forsvnndne, og baade 



E Museo Lundii. 2. II. 13 



