99 



temmelig lille og jevn og baglil liegrændset iif oii anselig Vrcpostglenoideus; Underkjæbeiis 

 Condi/lus er lille og har en (lad eller svagt tværgaaende-valselbrmet Ledllade. Hos de 

 Pungdyr, der bruge Fortænderne som Niptænger og Kindlænderne mere til Tygning end 

 til Bidning, virker IJnderkjæbens Condylus mest mod den forreste Del af I.cdnaden paa 

 Sqvamn og kommer kun sjeldnere i Derøring med l'rc.postylenoideus; den forreste Del af 

 Ledfladen paa Sqvama bliver derfor særlig udskilt fra det øvrige og lidt oidiojet, saa at 

 den faar Form af et Stykke tværgaaende Valsellade. Ilos Phaxcolomijs er denne Form for 

 L'nderkjæbe-Leddet dreven til Yderlighed; Underkjæbcns Condijlus er bleven meget bred 

 og valseformet, næsten som hos Rovdyr; men den hviler ikke i en hul Lcdskaal af til- 

 svarende Form; den vijiper derimod paa en ligeledes valseformet, ophøjet, tværgaaende, 

 listeformel Lcdtlade paa iSqvama; den bageste Del af den oprindelige Ledflade paa Sqvama 

 er slet ikke i Brug som Ledflade, og Prc. postglenoideus er forsvunden. De stærke Beva'gelser 

 i IJnderkjæbe-Leddet have givet Sqvama Tilskyndelse til Væxt, og Sqvama har bredt sig paa 

 Bekostning af nogle af de tilgrændsende Finogler; især har Ala magna maattet undgjelde ; 

 don hætteformede Prc. Ujnipanicus fra Ala magna er næsten helt erstattet af Sqvama, der 

 har taget Pladsen. — Klatring har Phascolomijs opgivet og derimod øvet sig i at grave i 

 Jorden. Den har faaet stærke Gravekløer og tilsvarende muskelstærke Lemmer, og Fødderne 

 have mistet deres Indretning til Klatring; Halen mangler den, ligesom Phascolarctus. Men 

 Foden har dog endnu Præg af at være en omdannet Klatrefod ; Tommeltaaen er vel van- 

 treven, men minder dog endnu i sin Form om den sædvanlige modsæltelige Tommel, og 

 2den og 3dje Taa ere endnu noget svagere end de følgende Tæer som Minde om, at de 

 hos de klatrende Forfædre have været tildels satte nd af Brug; den forbenede Seneskive i 

 Leddet mellem Fibula og Astragalns lindes endnu, o. s. v. Desuden har Phascolomrjs iøvrigt 

 endnu i Lemmernes Bygning stor Overensstemmelse med de klatrende Pungdyr. 



Phascolarctidce. 



I) Ovre Hjornetand findes. 



A) ^)3 foiholdsvis svag; do lircdfoi'jiiode Kindtænder veludviklede. 

 P ha s c ol a ret i n i. 



Phascolarctus. 



B) ])3 meget stærk; de Ijredformcdc Kindtænder vantrevne. 

 Thylacoleontini. 



Thylacoleon. 

 11) Øvre Hjornetand mangler. 



A) il og i2 findes; Kindtænderne med Hodder. 

 Diprotndontin i. 



iN'ototherium, Diprotodon. 



B) il og i2 forsvundne; Kindtænderne rodkise. 

 I'hascolomy i n i. 



Phascolomjs. 



13* 



