102 



( Pha langistida:. ) 

 ubetydelige Vantiiviiiii^er clhM- liell forsvundne. Kjæbebeneue liuve mistet deres Styri<e, 

 fordi iiiiien Kraft mere virker paa liem ; llnderi<jæben ser ud som en tynd Piiid. Tygge- 

 unisklerne liavc næsten intet Arbejde al udføre; de vantrives og afsætte neppe Man-ker paa 

 Hovedskallen; Kiudbucn er bleven ganske s])inkel. Væsenlig efter den lange Tunge er 

 Hovedskallens Ansigt formet og blevet langt og smalt. 



Iva'uguruernes Afdeling, Slægterne Triclis, Hypsiprymnodon, Hypsiprymnus, Den- 

 drolagns og Macropiis, stammer fra lavtstaaende Phalangistiner, bos bvem liverken pZ 

 eller nogen af de hredformede Kindtænder bar været egenlig vantreven. De bave vænnet 

 sig til at leve af Blade eller andre Plantedele, der kræve stærk Tygning, og de bave øvet 

 sig i Springning, men opgive Klatring, pi og nedre Hjørnetand ere forsvundne, i bvert 

 Tald oftest, p2 og øvre Hjørnetand vantrives. Af Tyggemusklerne ere Pteiygoidei og 

 Musseter blevne stærkere og afsætte stærke Kamme; Mm. pterygoidei frembringe en anselig 

 Frc. ectopterygoideus og bringe ogsaa Prc. entopierygoideus til at voxe bagtil, saa at der 

 fremkommer en rummelig Fossa pterygoidea ; et indre Lag af Masseter-'s Fæste bar skallet 

 sig større Plads paa en ejendommelig Maade, ved al bore sig ind i Underkjæbens Yderside 

 udenfor Kindlændernes Rødder. De springe ved Hjelp af Bagbenene alene; Baglemmerne 

 overtage næsten bele Arbejdet med al bære den forboldsvis tunge Krop, fyldt som den er 

 af stor .Mave og lang Tarm; de faa derfor en overordenlig Styrke, mens Forlemmerne af 

 Mangel paa anstrengende Brug kun blive spinkle ; Halen bruges baade som Redskab til at 

 bolde Ligevægt og som Støtte og bliver derfor særlig stærk. Tibia er den af Baglemmets 

 Knogler, paa bvilken der øves det største Tryk, og den voxer i Forbold dertil , men for- 

 andrer dog ikke Form paa nogen meget væsenlig Maade. Fibula bliver svagere, mister 

 sin frie Bevægelighed , slutter forneden tæt ind til Tibia og trænges tildels bort fra Led- 

 forbiudelse med Astragabts, men faar eu lille Ledflade mod Calcaneus. Hæl-Leddet øves 

 næsten kun i Bøjning og Strækning; Leddet mellem Tibia og Astragahis bliver til et 

 Hængsel-Led, der minder ikke lidt om det sædvanlige hos Placentalia. Foden formes paa 

 lignende Maade som bos Feromeles; men Bygningen er i Enkeltheder tilstrækkelig afvigende 

 til at vise, at den almindelige Lighed ikke er Følge af Slægtskab, men kun af ensartet 

 Brug af en oprindelig Klatrcfod: 4de Mellemfodsben breder sig ikke foroven ind under 

 Cuneiforme tertium som hos Peromellder, men bringer derimod Cuboideum til at voxe og 

 brede sig ; o. s. \ . 



Hos Hypsiprymnodon'-'^) og Hypsiprymnus have de bredformede Kindtænder endnu 

 væsenlig samme Form som bos de lavere Phalangistiner: Tværkammene mellem Hoved- 

 knoldene ere kun lave; men p2 og ;j3 have faael ejendommelig lodrel-ritlede Sideflader. 

 Hypsiprymnodon bar endnu beholdt den modsættelige Tommeltaa, skjønt den er kort og 

 vantreven; 4de og 5lc Taa ere forboldsvis svage, og 4de har ikke nogen stor Overmagt 

 over 5te ; men Baglemmerne ere dog allerede meget stærkere end Forlemmerne. Hypsi- 



