114 



jo,^ kiui kjciuU'i- af Onilale); men Irods al l'ning liar jey ikke kiiimiM npilaiie nogcl , iler va'Sfjilig kiiiulc 

 ii'ndre min Oiilallelsc. 



■-O) 11. 71. At (lol. or Blodets Strnmningcr i de .store Aarcstammer, der fore til og fra Hjertet, der 

 erc den væsenligste (iruiid til Forandringerne i Hjertets Bygning hos Hxirveldyrene, er allerede antydet af 

 Uose (Beilr. z. vergl. Anal. des Hcrzens der Wirlieltliierc; iMorphol. .lalirli., Bd. 10, 1S90) og vel ngsaa af andre. 



21) |i. 71. I Iljerlels Bygning og Aareslamniernes Korlndd staa I'altedyrene vel ikke paa noget 

 væsenlig linjere Trin end de linjestc Krylidyr eller Sauropsider, særlig Fuglene; men el og andet tyder paa. 

 at Ligheden ikke helt igjenneiu er Folgc af SUeglskah. Det er umuligt at sige, hvor langt tilbage hlaiidt 

 Sauropsiderne man maa gaa for at linde den Ordning, der er Grundlaget for Ordningen hos Pattedyrene; 

 i hvert Fald maa man tilbage til dem, hos hvem Aorta descendens har dobbelt Udspring, fra de lo bageste 

 Arteriebuer, inden man linder de Former, der ere det fælles Grundlag for Fugle og Pattedyr; som hekjemlt 

 have Fuglene beholdt den hojre og Pattedyrene den venstre af de to bageste Arteriebucr. 



22) p. 72. Paa Grund af sin Vægt forlader Testis sin oprindelige Plads under Hvirvclraden og glider 

 langs Bughulens Side, hvorlil den bindes af Bughinde-Folder, ned i Bughulens Bund, som den udposer i 

 en Scrotnm. Det er ikke alle Bugvæggens Lag, som Testis udposer; af Bugmusklernc er det kun de to 

 inderste, Transversus abdominis og Ohliqvris ahdoininis interniis, som den forer med sig, og omhyllet af 

 dem bryder den ud mellem Fibrene af Obliqvus abdominis extenms ud mod Huden. — Hos Monotremata 

 beholder Testis sin oprindelige Plads. Hos Marsupialia og Placentalia flytter den i Ungdommen ned i Bug- 

 hulens Bund. Hos nogle Placentalia har den dog neppe dannet sig en Scrotum; hos andre Placentalia 

 findes Scrotum vel, men staar i saa aaben Forbindelse med selve Bughulen, at Testis igjen kan skydes op i 

 Bughulen; hos de i den Henseende mindst oprindelige Placentalia og hos alle nulevende Marsupialia er 

 Scrotum hos de voxne saa stærkt udposet og afsnorel fra Bughulen , at Testis ikke mere kan forlade den. 

 Hos de nulevende Marsupialia, der alle have en særlig stærkt afsnorel Scrotum, synes Hiin-Dyret at have 

 arvet en af Han-Dyrels Ejendommeligheder; hos Hunnen findes nemlig en Muskel, der svarer til den Muskel- 

 Sæ^k, M. cremaster, der omslutter Testis hos Hannen; dog er Hunnens Cremaster ikke sækforraet, men 

 udbreder sig vifteformet mellem de yderste af de egenlige Bugmuskler og Huden og fæster sig i Bugens Hud. 



Klaatsch ((jber den Descensus testiculorum; Morphol. Jahrb., Bd. IC. 1890; p, 587 — 646, pi. XXII 

 <k XXIII) har givet en ganske anderledes fantasifuld Fremstilling af Grundene lil Fremkomsten af Scrotum; 

 han mener, at Hundyrets Mælkekirller have fremkaldt den: Hos lavlstaaende Patledyr skulle Mælkekirllerne 

 være samlede paa den bageste Del af Bugens Hud (se Anni. 6) og ved deres Ops\iilniiiing lil Tider ndove et 

 Tryk paa Bugniusklerne; Fibrene af Ubliqvus abdominis externus skyde de til Siden og komme dernæst til 

 at rore ved de inderste Bugniuskler, som ved Paavirkningen voxe ud som Cremaster. Hunnens Egenskaber 

 ere tildels gaaede 1 Arv til Hannen; hos Han-Ungen kunne de to inderste Bugniuskler, ligesom hos Hunnen, 

 slaa en lille Fold, -Conus infjvinalis« Klaatsch, ind i Bughulen paa det Sled, hvor hos Hannen Scrotum 

 senere fremkommer. Foklen træder i Forbindelse med Testis, og ved Muskelvirkning udkrænges den igjen, 

 trækker Testis med sig og danner en Scrotum; den lille Fuld af Bugniusklerne, Conus iiic/rinulis, hos Han 

 og Hun er et Minde om det Tryk, som Mælkekirllerne hos Hunnen have ovel imod dem; at Huden paa en Del 

 af Scrotum, "Area seroti« , kan være lidt særlig uddannet, forholdsvis stærkt rynket, udstyret med glatte 

 Muskler o. s. v. , er et Minde om Hunnens Mælkekirller: "und die Area scroti reprasentirt den ausserlich 

 wahrnehnibaren Bezirk jeiies priinitiven Mammarorgans, welches /ur Vcriagerung des Hodens den Anstoss 

 gab» (1. c. p. 638). 



Men man har \isl aldrig set, at Mælkekirller bringe Bugniusklerne lil al slaa Folder ind i Bughulen; 

 der er ingen Grund til at tro, al Mælkekirller have Skyld i Fremkomsten af Bugniusklerncs Fold, Conus 

 ingvinalis, hos Hunnen, end mindre hos Hannen. Frenikoinsten af Conus ingrinalis hos Hannen skyldes 

 sikkcvl Lif/amentum iniirinule, en fastere Streng i en af de Bughinde-Folder, der omslutte Testis; LigameHtum 

 imjrinale fæster sin ene Ende i den blode Bngvæg netop dér, hvor Conus ingnnulis kan findes; C. ingv. 

 er dannet ved den Stramning, som L. ingv. udover. Paa lignende Maade frembringes C. ingv. hos Hunnen 

 af Ligamentum rotundum, der svarer til Hannens L. ingvinale. — Conus ingrinalis kan heller ikke være 



