119 



Vantrivning (se Anm. 47 og Vidensk. Meild. .Valurliisl. l'"oicn. Kldivn., 1882), og Foiincii af L'ndeikjæliens 

 bageste bel er hos Tiieonmlontider en ganske anden end hos Pnngdjr. Owcn (Moiiogr. Mamni. Mesoz. 

 Form.; p. 18) har selv set Forskjellen i I nderkja'bens Form, men ikke tydet den rigtig: den Mnskel-Kani hos 

 Triconodontidcrne , der har været kakiet Prc. aitfiithiris , ligger paa et andet Sled end den indbojede Pir. 

 angularis hos Pungdyr, mere paa Kjæbens liuler.side ng naaendc helt op til Condyhts: det er sikkert Skjellet 

 mellem Fæsterne af Teniporalis d' Plerygoidei paa den ene og Digaster paa den anden Side og svarer 

 sikkert til en lignende Kam hos Ornitliorhynchus; den liar neppe været Skjel mellem Ptenjgoideus intet nus 

 og Masseter, saaledes som en ægte Prc. angularis er del. 



(Man har ment ogsaa i Tandskiftet at finde en Lighed mellem Jnra-Dyrene og Nutidens Pungdyr; 

 paa (11 Tmlerkjæbe af Triconodun har man troet at kunne paavise, at kun en af Kindta'nderne, den 4de, 

 blev skiftet (Thomas: Philos. Transact. Uoy. Soc, vol. 178, 1887); men Undersøgelserne over Jura-Dyrenes 

 Tandskifte ere endnu saa ufuldsla'iKlige, at intet kan bygges derpaa.) 



Ameghino bar beskrevet en Ita'kke indbyrdes luerstaaende Patledyr-Slægter fra -tertiære- Lag i 

 det sydligste Syd-Amerika: Aidcrifes, Acdesfis, Decastis, Dipilus, Picliipilus, Callomenus, Hulmadromus, 

 Halmasehis, Essoprion, Kpanorthus, Tideus, Garsonia og Halmarhiphus, som han regner for Plagiaulaeider 

 (de fuldstændigste Oplysninger om dem har Ameghino givet i: Contribncion al eonociniienlo de los Mami'feros 

 fosiles de la Republica Argentina ; Aetas de la Academia Nacional de Ciencias de la Rep. Arg. en Cordoba, 

 tom. VI, 1889, Text & Atlas, og især i: Los Plagiaulacideos Argentinos; Boletin del Inslituto Geograflco 

 Argenlino, 1890; p. 143—201: ogsaa i Revisla Argentina de Historia Natural, lom. 1 , 1891; p. 38—44; og: 

 Nuevos Restos de Mamiferos fosiles de la Palagonia Austral; Rev. Arg. Hist. Nat., tonr I, 1891, p. 303—308). 

 De kjeudes næsten udelukkende efter Stykker af Underkjæber; men allerede derefter kan det næsten med 

 Sikkerhed siges, at det ikke er Plagiaulaeider, men at de have en langt højere Oprindelse. Det er smaa 

 Pattedyr, hvis Tandsæt og Tandformer meget stærkt minde om Inseklædere som Erinaceus, Uropmhts, Sorex 

 o. SV.; de have en lang fremliggende Fortand, hos de fleste fulgt af liere ganske smaa vantrevne Tænder, 

 en stor veludviklet Tand, vistnok p4, af Bredform, af Mellemform eller Smalform, og tre bredformede Kind- 

 lænder af den ganske sædvanlige femspidsede eller firspidsede Form. der er den ejendommelige for de 

 oprindelige Marsupialia og Placentediu, men ikke kjendes bos Plagiaulaeider, der i den Henseende slutte sig 

 nærmest til Triconodonllder og andre Monotremer (Ameghino regner Plagiaulaeideriie til Marsupialia]. Hvis 

 der ligger virkelige Iagttagelser til Grund for Ameghiuo's skitserede Tegning af L'iiderkjæbens bageste Del hos 

 den bedst kjendte af de paagjeldendc Slægter {Abderite<; Los Plagiaulacideos, p. 1 1 , fig. 1 . i Særtryk), har 

 man deri end yderligere Anledning til ikke at tro paa Slægtskabet med Plagiaulaeider, hos hvem Under- 

 kjaheii er af en simplere Form, uden egenlig Prc. angularis, o. s. v. Det eneste, der særlig kunde lede 

 Tanken heii paa Plagiaulaeider, er, at Abderites bar en stor riflet Tand, vist 7)4, der virkelig minder om 

 Plaqiaulax (om den rillede Tand bos Abderites er den samme som hos Plai/iaulax, vides dog slet ikke); men 

 hoi Acdestis. Dipilus og de andre nærslaaende Slægtninge af Abdeiites er den tilsvarende Tand ikke rillet, 

 men har en almindelig Mellemform eller Hredform. og bos Garzouia og Halmarhiphus ere alle Kindtænderne 

 omtrent som hos Didelphys; Abderites har vist ad sine egne Veje faaet den rillede Tand, ligesom Hypsiprymmis 

 uomtvistelig har faaet lignende Tænder, ;) 2 og j> 3, uafhængig af Plagiaulaeider. At Abderites, Acde.sti)< o. s. v- 

 ikke ere Plagiaulaeider, ikke Monotremer, synes tilstrækkelig klart; om det er Inseklædere eller Pungdyr, kan 

 derimod ikke endnu afgjores ; maaskc de snarest have deres Udspring fra sædvanlig formede Didclphyider. 



31) p. 76. Osboru opfatter den senere tilkomne ydre Spids paa de nedre bageste Kindtænder hos 

 Amblolhcriider som svarende til Midtspidsen paa de simpelt trcspidsede Kindtænder; den forreste og bageste 

 af de tre oprindelise Spidser skulle være -rotated inwards-, saa at den mellemste er kommen til at staa 

 udenfor dem. Han faar derved mange Bryderier med Tydningen af de alligevel stadig tilstedeværende tre 

 indre Spidser og af Spidsernes Stilling i Forhidd til Roddcrne. 



Hos enkelte Arter af Amblolheriider kjendes ogsaa de ovre bredformede Kindlænder (se især Osborn : 

 Proceed. Acad. .Nat. Se. Philadelphia, 1888; lig p. 299); de synes at være byggede paa lignende Maade som 

 de nedre; foruden de tre oprindelige ydre Spidser findes der en stor indre Spids. 



