123 



lios MarsupiaUa og PlaccnfaJia. Del er derfor saiidsyiilii;! , al den ogsaa har va-rel fri hos de milevciidc 

 Pungdyrs Forfædre. 



*2) p. SS. Om Mnndaahniniicn lio.s l'nngd,\renes Unger: 

 I.ci-he: Ziir C.liarakleristik der c\lra-nlerinen lintwicklung der lienlehhiere; Biol. Foren. Forhandl., lid, 11. 

 IS'JO; p. 112— 1 ti. 



*3) p. ,ss. Hos nnlevende Pnngdyr er der i det hojesic én Tand, der virkelig, paa sædvanlig Maade, 

 skilles, den :idje Kindtand. Ma'lketandcn, dp 3, er hos nogle veludviklet, hos andre vantreven, og hos andre 

 igjen mangler den, selv om dens Efterfolger, p 3, findes i Tandsættet, dp 3 er den af Tænderne, der tidligst 

 er dannet, og som bryder tidligst frem; men de Tænder, der staa foran den, og den -ide Kindtand hrydc 

 frem kort efter. Naar dp A er velmhiklel, kan det vare forholdsvis længe, inden den fortrænges af sin Efter- 

 folger; er dpZ vantreven, eller mangler den, kan pi derimod komme frem samtidig med og i Uad med de 

 Tænder, der staa foran den og hag den, som hos Thylacinus, Phascolarctus og Phascolomys. — Indtil for 

 kort Till siden vid.'^te man ikke, hvcnvidl der hos Pniigdyr knnde findes Spor af Forgjængere eller Efterfølgere 

 for .inilre Tænder end 3dje Kindlaiid. (Tanlier, Naturliist. Tidsskr. , 3 U., lid. S, 1872—73, opgiver dog 

 at have fnndet en vantreven Forgjænger for -ide Kindtand hos Triihurns; men Iagttagelsen er ikke lil- 

 stra'kkelig sikker.) Det laa derfor nær at tyde Pnngdyrenes Tandsæt i Overensstemmelse med Forhiddene 

 hos andre Patledvr; den sandsynligste Tydning var, at Pnngdyrenes L'nger paa drund af den særlige Omhu, 

 hvormed de finsynes med Mælk, havde mistet Mælkelandsæltet, oftest med Undtagelse af en enkelt Tand; 

 lignende Tilfælde ere jo almindelige hos andre Pattedyr; der knnde fra Forholdeiie ved Tandskiftet heller 

 ikke hentes noget Bevis for, at Pungdyrenes syv Kindlænder ikke svarede til de syv Kindtænder hos andre 

 oprindelige Pattedyr (Vidensk. Medd., 1882; p. 51). — Men nylig har Kiikenthal (Anatom. Anzeigcr, VI 

 Jahrg. , 1891; p. 368; og: Das Gehiss von Didelphys ; ibd.; p. i;,'")8 — 06) set, at der hos J)«Wp/(i/s-Unger 

 findes Anlæg til Efterfolgere for alle Tænder undtagen for dem, der i nærværende Afhandling kaldes p2 

 (for denne Tand er det senere fundet af Leehe, Morphol. Jahrh., lid. 19, 1892; p. 522), ovre mi og ovre 

 og nedre »J 3, men at Anlægeue igjen forsvinde undtagen det, der bliver til p'i; og Kukenthal slutter deraf, 

 at alle de Tænder, der findes hos de voxne Pungdyr, ere Mælketænder, undtagen p'i og Gte og 7do ovre 

 og 7de nedre Kindtand ( »i 2 , mji. og rø3), og at alle Kindtæ'uderne ere Forkindtænder undtagen 6te og "de 

 øvre og 7de nedre. Kukenthal's Iagttagelse kan dog tydes paa anden Maade, i Overensstemmelse med , hvad 

 der tidligere viste sig som det sandsynligste. Det kan ikke godtgjores, at den uomtvistelige Mælketand, 

 dpi, egenlig slaar i Rad med de omgivende Tænder, tværtimod: allerede hos en ganske lille Diddphijs- 

 Unge, 1 Cm. lang, er dpi langt videre udviklet end de omgiveiide Ta'iider: "Priimolar 3 (3: dp 3) ist 

 also in diesem jungen Stadium von allen Zahnanlagen bel weitem am weilesten entwickelt und zeigt 

 sclion die erste Anlage des Ersatzzahuschnielzorganes , widirend die iibrigen (o: Tænder) kaum von der 

 Zahnleiste dill'erenziert sind« (1. c. p. 662— 03); det ser netop ud, som om dpi horer til et tidligere Sæl end 

 de Tænder, der senere komme til at omgive den. Der er lieller ikke noget, der tvinger til at tro, at ]) i 

 ikke horer til det Sæt, hvori den lager Plads, naar den har fortra'ugt dpi; havde Kiikenthal undersogt, ikke 

 en Art Didelphys, hos hvem dpi er særlig længe i Drug, men ThijliiHmis eller Pliascolarctus, havde han 

 sikkert faaet Billeder frem, der vilde tyde paa, at pi netop laa i Rad med de blivende Tænder. At der er 

 fundet Anlæg til Efterfolgere for de Tænder, der staa i det blivende Sæt, er ikke Bevis for, at der ikke ogsaa, 

 phylogenelisk , har været Forgja:ngere. At 6te og Gte Kindtand (m 1 og m 2) have vantrevne Efterfolgere, er 

 ikke Bevis for, at de ere F'orkiudtænder og ikke svare til Ste og Ole hos andre Pattedyr, men tyder kun paa, 

 at ogsaa Bagkindtænderne hos Pattedyrenes F'orfædre have væ-ret skiftede. Det, der i det hele kan stadfæstes 

 ved Kiikenthars Iagttagelse, er, at Pattedyrene stamme fra Hvirveldyr, der have haft flere Tandsæt, hvad man 

 iforvejen med Sikkerhed kunde sige; saa sandt Pattedyrene stamme fra lavere Hvirveldyr, have deres F'orfædrc 

 haft mangedobbelt Tandskifte (Leehe, 1. c. p. 517, 534 etc., har baade hos Erinaceus og Didelphys fundet 

 Spor af tiere Tandsæt). Forholdet hos Didelphyn er snarest fidgende: Ma'lketandsættet er forsvundet paa én 

 Tand nær; del blivende Sæl er del samme som hos andre Patledvr; der lindes endnu svage Levninger af et 

 tredje Tandsa't. 



**) p. 8S. Den nyeste fuldstæ'udigc Oversigt over de nulevende Pungdyr har Oldfield Thomas 



IG' 



