44 



skjærende Kamme, der igjen blive lave og stumpe, og stærk Udvidelse af de Tænder, eller 

 Dele af Tiender, der tjene lil egenlig Tygning, til at knuse Føden. Undertiden kunne 

 ogsaa Kindtænderne vantrives, fordi de ikke bruges nok. — Bjørnetænderne, især de ovre, 

 kunne tages i Brug baade som Dolke, hvormed Hyttet dræbes, og som Hager, hvormed 

 Kjødet rives op, og de. vove derefter. Ogsaa Fortænderne kunne bruges og formes særlig 

 lil at afbide Kjød. — — Mælketænderne Tolne i Hovedsagen de blivende Tænders Udvik- 

 ling; de Meste af dem ere i det væsenlige formede som dens Efterfølgere; men nogle af 

 dem blive oftest hos de højere Rovdyr staaende paa et oprindeligere Trin. Hos de linjere 

 Rovdyr mister /> '■'< sin oprindelige Mellemform som Overgangsled mellem Forkindtænder 

 og Bagkindtænder; den mister sin oprindelige Hælspids med tilsvarende Rod, o. s. v. 

 ;> i mister Bredformen, som den oprindelig har fælles med Bagkindtænderne, vover og 

 omformes særlig som Rovland. pA, der ogsaa oprindelig har Bredform, indskrænkes 

 og faar Mellemform eller Smalform. medens dens Nabo, m I , voxer og omformes 

 særlig. Men i Mælketandsættel beholdes mere af de oprindelige Former: dp 3 har sin 

 Had, dp A har Bredform, dp 4 ligeledes. Nogen særlig Tillempning faa dog de paagjeldende 

 Tænder; især dpZ og dpk faa noget af det ejendommelige Præg, der udmærker p i og 

 ml, fordi de bruges paa lignende Maade; hos de unge Dyr sidde dp 3 og dpi indenfor 

 Mundvigen nærmest Tyggemusklerne, ligesom Rovtænderne hos de voxne ; del er forsi 

 ved Kjæbernes Væxt og ved de bageste Tænders Frembrud, at de komme lil al sidde 

 længere fremme, foran Mundvigen. 



Rovdyr, der skulle bruge Kindtænderne lil at afklippe Kjød, ere bedst tjente med 

 ikke al bevæge Underkjæben væsenlig i andre Retninger end op og ned: Underkjæbens 

 Tandrader staa indbyrdes noget nærmere end Overkjæbens, som hos de fleste, andre 

 Pattedyr; naar Mumlen lukkes, skures netop Underkjæbens Kindtænder op langs Indersiden 

 af Overkjæbens; større Sidebevægelser af Underkjæben vilde være ganske unødvendige. Af 

 Tyggemuskler er del især Temporalis, der bruges og bliver stærk; det er den, der virker 

 bedsl lil al fore Underkjæben lige opad. Masseter og Pterygoidei, der for en ikke ringe 

 Del virke lil al føre Underkjæben lil Siderne eller fremad, bruges mindre og blive tilbage 

 i Udvikling; stærk \a'\t af Masseler hindres ogsaa af Dyrets stadige Øvelse i al gabe højl 

 for al kunne lu-uge de bageste Kindtænder lil at bide. — Temporalis kan med sil l dspring 

 fremkalde en stærk Crista sayittalis paa Hjernekassen; dens Fæste bringer Underkjæbens 

 Prc. coronoideus lil at vove: det Seneblad, der dækker den, fremkalder Væxt i Kindbuens 

 bageste Del, hvortil del er fæstet; ved sin Tillågen i Størrelse udvider den Tindinggruben 

 Og skyder Kindbuen ud til Siden; den kan ogsaa komme til al skyde Øjel fremad, saa al 

 del trykkes mod Øjehulens forreste Væg, der giver efter for Trykkel og helder frem. Paa 

 ganske lignende Maade og væsenlig med de samme Virkninger kan Temporalis vove ogsaa 

 hos Insektæderne; men der kjendes dog ingen Insektæderd, er i Størrelsen af Prc. coronoideus 



