52 



svundne. m 1 er ret anselig og har en lignende Form som hos Deltatherium. m? ligner 

 m\ i Form, men er betydelig mindre, m 3 er forsvunden, livnd den ikke kan have værel 

 hos de første Amphictider. pA er bleven smalformet; hos de første Amphictider har 

 den vist haft Mellemform eller næsten Bredform. m I er væsenlig formet som hos Sti/po- 

 lophus o. s. v., men er større. m2 er meget mindre end ml, har meget lavere Spidser, 

 og forreste inderste Spids er vantreven; hos de første Amphictider har sikkert w2 nærmet 

 sig noget mere til ml baade i Størrelse og Form. m 3 er forsvunden, hvad den ikke har 

 været hos de første Amphictider. Hovedskallens Form er væsenlig som hos Stypolophus; 

 dog har (ianens bageste Iland mistet den listeformede Ophøjning. Derimod synes Prc. 

 jugularis og den nederste Del af Pars masloidea at være formede nok saa oprindelig som 

 hos Stypolophus, endnu mindre paavirkede af Trommehulen. Trommebenet selv er lille, 

 smalt ringformet og frit; en stor Del af Trommehulens Ydervæg synes at have værel bindet. 



Den nulevende afrikanske Slægt Nandinia staar sikkert meget nær ved Amphictis. 

 Kindtænderne ere blevne noget svagere, men have ellers en lignende Form. Hovedskallen, 

 sårlig Prc. jugularis og Trommehulens Bygning, er næsten ganske som hos Amphictis. I 

 Krop og Lemmer er den formet som andre lavtslaaendc Rovdyr, meget mindende om de 

 laveste Viverrider. 



De tertiære amerikanske Slægter Daphænus' 1 ") . Miacis og Didymictis is ) høre \isl 

 lil samme Familie, men ere tildels meget ufuldstændig kjendte. Daphænus kjendes efter 

 Hovedskallen, der minder slærkl om Amphictis; en lille r»3 lindes endnu. Miacis kjendes 

 næsten kun efter Underkjæben; den bar stor Lighed med Daphænus. Didymictis kjendes 

 efter Tænder og eller en Del af Hovedskal og Skelet; i Tændernes Tal og Form stemmer 

 den temmelig nøje med Amphictis; hvad der kjendes af Skelettet skal tildels minde om 

 lavtstaaende Viverrider; den synes at have haft. fem Fingre og fem Tæer; Kloleddene 

 skulle være skarpe og sammentrykte; i Haandroden ere Scaphoideum og Lunatum adskille, 

 ru oprindelig Egenskab, der hos Nutidens Hovdyr kun kjendes som tilladelig Undtagelse; 

 derimod skulle lændehvirvlerne have samme ejendommelige Form som hos Mesonyæ**). 



Palceonictidæ. Palæonictiderne kjendes kun fra Tertiærtiden og kun efter 

 Brudstykker. De have sikkert deres Oprindelse fra lavtstaaende Amphictider, hos hvem 

 blandl andet p 4 og »i2 have haft noget mere oprindelig Bygning end hos Amphictis. De 

 ere særlig uddannede som Kjød-Ædere. 



Den europæiske og amerikanske Palæonictis* 6 ) kjendes efler Tænder og efter en 

 Del af Hovedskallens Ansigt. At dens Udspring maa være fra Amphictider, der have værel 

 mere oprindelige end Amphictis, viser sig i, at p3 bar beholdt sin Hæl, al pi har beholdt 

 forreste indre Spids, ide, og endnu ikke har faaet bageste yderste Spids, 3dje, omdannet 

 lil en stor skjærende Kam, og al ml har beholdt den bageste yderste Spids. Men i andre 

 Henseender er den naael langt videre end Amphictis; de fleste af Kindtænderne have faaet 



