62 



Løb og Spring end Cynodictis og andre oprindelige Hovdyr, en udpræget Saalegænger med 

 korte Fødder. 



Fra Amphicyon stammer utvivlsomt den tertiære europæiske Simocyon 41 ). 

 Den kjendes etter det meste af Hovedskallen. m3 og »»3 ere forsvundne, og iw2 er 

 bleven mere Had og knudret; alle Forkindtænderne, med Indtagelse af pji, ere blevne 

 meget vantrevne og kunne forsvinde med Alderen. 



Ogsaa fra Atnphicyon bar den tertiære europæiske llemicyon 4 ' 2 ) sit Udspring. 

 Den bar mistet den lille m3, Og p 4 er bleven svagere; men m\ og m2 ere udvidede 

 paa en egen Maade, der dog allerede kan være antydet, bos adskillige af de lavere Ursider. 

 Ilos Cynodictis, ligesom bos mange andre lavtstaaende Hovdyr og bos mange andre Pattedyr, 

 er Hælen paa ml og m2 vel enkelt; men paa Midten af dens Forrand, og ligeledes paa 

 Midten af dens Bagrand, lindes en lille særlig opstaaende kegleformet Spids, og indenfor 

 Madens Inderrand løber en stærkt fremspringende Cingulum; Spidsen paa Hælens Forrand 

 er tilbøjelig til at forsvinde hos Ursiderne ; men Spidsen paa Hælens Bagrand faar allerede 

 lins lavtstaaende l rsider otte en anselig Størrelse og mere Selvstændighed, idet den breder 

 sig bagtil og omtrent faar samme Udseende som en begyndende bageste Hælspids bos 

 Dyr med dobbelt Had paa de paagjeldende Kindtænder; den svarer dog ikke ganske til 

 den bageste Hælspids hos de fleste andre Dyr; den bageste Hælspids plejeral fremkomme 

 fra Kronens Grund bag den opstaaende Bagrand al' den oprindelige enkelte Hæl og ikke 

 i Bagranden. Hos llemicyon er Hælens bageste Rand-Spids bleven saa stor og selvstændig 

 og strækkende sig saa langt tilbage, at den i Mægtighed ligner Hælens indre Hoved-Spids; 

 baade ml og »»2 se ml som sædvanlige bredformede evre Kindtænder med dobbeli Hæl 

 og med indre Cingulum desuden. — Mellemhaandsbenene hos llemicyon skulle va're for- 

 holdsvis slanke. 



Hos den tertiære europæiske og asiatisk«' Hycenarctus miste Kindtænderne endnu 

 mere af Rovdyr-Præget. De fleste al' Forkindtænderne blive endnu svagere end hos 

 [Iemicyon og kunne tildels mangle; men de bredformede Kindtænder blive sværere, isa'r 

 /;*•_', der i Overkjæben faar samme Størrelse som m \ og i Underkjæben kun staar lidt 

 uder m\ i Mægtighed; deres Kroner blive desuden endnu mindre skarpkantede, mere 

 knudrede, ved Tilvæxl af nye Smaaknolde; ogsaa p i har faaet mere knoldformede, sværere 

 Spidser. I sin øvrige Bygning synes Hycenarctus al have lignet Ursus. 



Meget nær ved Hycenarctus staar Ælnropus ,J ). Bagkindtænderne ere blevne endnu 

 noget sværere, især ml og mZ, ligeledes p i. hvis Hæl paa sin For rand har frembragl en 

 ny Knold, saa al Kronen er kommen lil at ligne de bredformede Tænder mere; ogsaa 

 pZ er udvidet, har faaet en indre Mad o.s.v. I Overensstemmelse med Kindtændernes 

 Sværhed ere Tyggemusklerne blevne usædvanlig stærke; især Tindingmusklen afsætter 

 stærke Kamme og tvinger Kindbuen vidl ml lil Siden: og Underkjæbe-Leddet har faaet en 



