63 



sjelden Stnrrelse, men ellers beholdt den sædvanlige Form. Legemsformen er nærmest 

 som hos Ursus. 



Fra en (Jrside, der i Kindtændernes Form nærmest har værel sum Hyænarctus, 

 men dog har halt en svagere p 1 og enkelte andre Ligheder med Elemicyon, stammer 

 Ursus. m^ °S ™~ udvide sig mere i Retning forfra bagtil, især m2, der bliver megel 

 sværere end wj og bagtil forlænger sig ud i en mægtig knudret Hæl. p i bliver svagere. 

 I I nderkjæben voxer særlig »w3, der la ar en njevn knudret Krone; m I bliver derimod 

 svagere. De oprindelige Knolde paa alle de bredformede Tænder ere temmelig lave og 

 opløses tildels i en Yngel af mindre Knolde. I Legemsform er den bleven en fuldstændig 

 Modsætning til de bevægelige, løbende og springende oprindelige Hovdyr; Smidighed og 

 Bøjelighed har den ikke mistet; men Løb og Spring har den næsten opgivet. Den er 

 bleven fuldt ud Saalegænger, der træder plumpt paa bele Fodsaalen ; den synes dog at 

 bave for Vane at stolle mest paa Haandens og Fodens Yderrand; i hvert Fald ere de 

 yderste Mellemhaands- og Mellemfodsben blevne usædvanlig svære, stærkere og længere 

 end de mellemste, der ellers have Overmagten; Antydning til Udvikling af samme Egenhed 

 kan sees allerede hos lavere Ursiner. Den har vænnet sig til at gaa med mere strakte 

 Knæ, saa at Laarbenet kommer til at ligge mere i Støttelinien, mindende om Elefanter og 

 Menneske, og det bliver derfor bengere. Legemets Bevægelser styres mere udelukkende 

 af Lemmerne, Halen mister sin Tjeneste som Redskab til at holde Ligevægt og vantrives. 

 Kløerne ere krogede som luts mange oprindeligere Rovdyr, men blive usædvanlig stærke, 

 fordi de bruges som Hager til Klatring o. s. v. 



Fra Ursus er udgaaet Melursus, der bar vænnet sig til overvejende at leve af 

 Frugter, Honning og Insekter, der ikke kræve megen Tygning, og som den tildels tager 

 ved Tungens Hjelp. Tungen bliver lang; men Tænderne vantrives og blive smaa; de 

 mellemste ovn' Fortænder forsvinde; Underkjæbens Krop bliver usædvanlig bøj, utvivlsomt 

 paavirkel af den store Tunge; o. s. v. 



Ursidæ. 



1) Forkindtænderne veludviklede 

 ( 'a ii i ii i. 

 a) lste Taa veludviklet. 



Cynodontes: Cynodictis, Cynodou, Cephalogale. 

 Iij 1 ste Taa vantreven. 



Canes: Canis, Otocyon, Lycaon, Icticyou 

 II) Forkindtænderne vantrives tildels. 

 Ursi ii i 

 Amphicyon, Simocyon, Hemicyon, Hyænarctus, Æluropus, I rsus, Melursus. 



I*i'octjoni(hc. Fra Cynodictis-tignenåe Ursider stamme Procyoniderne. Bassaris, 

 den oprindeligste kjendte l'rocyonide, er neppe forskjellig fra en oprindelig Cynodictis i 



