73 



stærkere end de andre Tæer, men overgaa dem dog ikke meget i Længde. Laarbenet 

 har endnu en lille Trochanler minor. I at Trommebenet er forholdsvis lille, fladt og tynd- 

 vægget, og i at A.muæ Maris interim langs Ydersiden af Koden af Prc. pterygoideus er 

 omsluttet af en Benbro, ere Otariiderne ogsaa lidt mere oprindelige end Phociderne. 



De kjendte Otariider ere dog i forskjellige Egenskaber naaede højere end Phociderne. 

 For dem alle gjelder del. at Haanden er mere tagen i Brug som virksomt Svømmeredskab 

 og omformet derefter; den er bleven større end hos Phociderne, de bløde Fingerspidser 

 ere forlængede mere frem foran Kløerne og have faaet et mere brusket Indre, Neglene 

 ere blevne svagere, Fingrene ere blevne stivere og deres Ledforbindelser mere simpell 

 formede, mere mindende om Taaleddene. 



Blandt Otariiderne ere Trichechini oprindeligere end Olariini i at have tydeligere 

 udprægede Ledruller paa Astragalm, forholdsvis mindre Fod og mindre Haand, temmelig 

 langstrakt Overarm, Skulderblad af Form som hos sædvanlige Bovdyr, forholdsvis smaa 

 Øjne, i al mangle Prc. swpraorbitalis , i at have beholdt en fl, om end vantreven o. s. v. 

 Men den eneste kjendte af Trichechinerne, Slægten Trichechus, har naaet en ganske særegen 

 Uddannelse ved at vænne sig til at leve mest af Muslinger, som den kradser op fra Hav- 

 bunden ved Iljelp af de ovre Hjørnetænder. De ovre Hjørnetænder have faaet en uhyre 

 Størrelse; selve den cmailleklædtc Krone er ikke særlig stor og slides snart bort; men 

 Tandkimen vedbliver at afsætte Tandben, der skyder sig langt frem fra Tandgruben, og 

 Tandens Bod-Ende fylder del meste af Overkjæbebenet og udposer det i alle Betninger, 

 indsnevrer Næsehulens forreste Del og trykker Øjebulen tilbage. De Heste Fortænder og 

 de bageste Kindtænder vantrives; bageste ovre Fortand, nedre Hjørnetand og de forreste 

 Kindtænder bruges som Bedskaber til at knuse Muslingerne, og de blive omtrent ens 

 formede, stumpt kegledannede, men slides snart Hade. Under Arbejdet med at føre Hovedet 

 med de svære Hjørnetænder voxe Halsmusklerne ; de , der læste sig paa Prc. mastoideus, 

 bringe den til at voxe frem som en mægtig Udvæxt, der strækker sig hen under den ydre 

 Øregang. Ogsaa i helt at mangle den frie ydre Ørebrusk er Trichechus mindre oprindelig 

 end de andre Otariider, hos hvem Orebrusken endnu findes om end kun som Vantrivning. 

 Hos Otariinerne har Astragalm faaet en noget mere afrundet Ledflade mod Tibia; 

 Haand og Fod ere blevne større, især Haanden er mere udformet som Aareblad; 

 Overarmen er bleven kortere; Skulderbladet har mistet noget i Højde, men er mere 

 udbredt forefter; Øjnene ere blevne større, og over hvert Øje er der fremvoxet en rel 

 anselig Prc. supraor bitalis; i 1 er forsvunden. 



De to Slægter Arclocephalus og Otaria staa hinanden meget nær. Otaria er den 

 mindst oprindelige; hvad der især udmærker den, er, al dens Ben-Gane er usædvanlig 

 forlænget tilbage. 



