(Euphractus sexernctus.) 
Jordfunden i Lapa do Bahu, Hullet (en Tand), i Lapa da Lagoa do Sumidouro 
(et Par Smaaplader af Skjoldet) og i unævnte Huler (et Kloled af 3dje Finger og et Laarben). 
De faa jordfundne Levninger stemme ganske med tilsvarende Dele af Dyr fra 
Nutiden. 
Af de fire ægte Beltedyr-Slægter, der kjendes fra Lagoa Santa, Euphractus, Xenurus, 
Dasypus og Chlamydotherium, er Euphractus den oprindeligste, den der mest minder om 
Beltedyrenes fjerne Stamfædre, Insektæderne ; kun i enkelte Henseender staar den paa et 
højere Trin end en og anden af de andre: Pandeskjoldet har ophørt at slutte tæt om 
Hovedets Form og har faaet fremstaaende Bagrand ; Plade-Rækkernes Tal i Skulderskjoldet 
er mere indskrænket, end det fra første Færd har været, og Rygskjoldets Inddeling i for- 
skjellige Afsnit er mere skarp end hos enkelte andre; den forreste øvre Kindtand er ind- 
rykket i Mellemkjæbebenet, vistnok trængt frem af de følgende Tænder (en Egenhed, der 
dog kun gjelder nogle af Slægtens Arter); Trommebenet har mistet Ringformen og faaet 
Skaalform og veludviklet ydre Øregang; øverste Afsnit af de fleste Ryghvirvlers Foramina 
intervertebralia ere delvis blevne indesluttede i Hvirvelbuerne; Multangulum magjus og M. 
manus ere sammensmeltede; en og anden af Haandens og Fodens Knogler har faaet noget 
sære Former som Følge af Omdannelsen af Haand og Fod til Grave-Redskaber. De andre 
Slægter have uddannet sig mere ensidig. 
Xenurus har sit Udspring fra et noget lavere Trin end Euphractus; det godtgjøres 
af, at Tallet af Plade-Rækker i Skulderskjoldet er mindre indskrænket, at KRygskjoldets 
Inddeling i Afsnit er mindre skarp, at ingen af dens Kindtænder er skudt ind i Mellem- 
kjæben, at Trommebenet er simpelt ringformet, og at Multangulum magjus og M. minus ere 
indbyrdes frie. Men i Lemmernes Udvikling som Grave-Redskaber er den naaet langt videre 
end Euphractus, netop væsenligst i den Retning, hvortil Euphractus viser Begyndelsen: 
den har faaet endnu større Spinkelhed i i1ste og 2den Finger, endnu større Sværhed i de 
andre, 0. s. v.; en Særhed har den faaet i Adskillelsen mellem Lunatum og Cunerforme, vel 
fremkommen ved Haandens større Udfladning; en Følge af dens mere underjordiske Liv er 
vist ogsaa Vanslægtningen af Halens Skælklædning. Tænder og Tyggemuskler ere langt mere 
indskrænkede end hos Euphractus, vel i Overensstemmelse med, at den endnu mere end 
Euphractus har vænnet sig til Føde, der kun kræver ringe Tygning, og dens Hovedskal 
præges derefter; Tungen er tagen mere i Brug og har virket mere paa Hovedskallen; og 
Lugtesandsen er mere øvet, Sibenet mægtigere, mere formende sine Omgivelser. 
Ogsaa Dasypus har sit Udspring fra et lavere Trin end Ewphractus; den har endnu 
beholdt oprindelige Egenskaber, som Euphracltus har forladt: dens Pandeskjold har ingen 
fremstaaende Bagrand, Plade-Rækkernes Tal i Skulderskjoldet er ikke indskrænket, ingen 
af Kindtænderne er skudt ind i Mellemkjæbebenet, Trommebenet er ringformet, øvre Afsnit 
af Ryghvirvlernes Foramina intervertebralia er ikke indesluttet i Hvirvelbuerne, Multangulum 
