majus og M. minus ere indbyrdes frie, og flere af Haandens og Fodens Knogler have en 
lidt mindre sær Form. Som Graver er ogsaa den uddannet videre end Euphractus, men i 
en anden Retning end baade Euphractus og Xenurus. Hos disse to Slægter er det de tre 
yderste Fingre, der ere tagne i Brug som Grave-Redskaber; deres Kløer ere blevne mægtige, 
sammentrykte, buede, formede nærmest som Hakker, og de andre Fingerled ere korte og 
sammenskudte, svære; I1ste og 2den Finger derimod have beholdt deres oprindelige Spinkel- 
hed eller ere blevne endnu spinklere. Stamformerne til Dasypus have været noget fremme 
ad den samme Vej; Modsætningen mellem de tre svære ydre Fingre med de korte Led og 
de to spinkle indre med de ikke forkortede Led er endnu netop til at skimte hos Dasypus; 
men 2den Finger er igjen tagen saaledes i Brug, at den har faaet samme Styrke som 3dje, 
medens dte Finger er sat helt ud af Brug og er forsvunden; og Kløerne ere noget ander- 
ledes formede, mere lige og fladtrykte, mindende mere om Muldvarpens; Ledforbindelsen 
mellem iste og 2det Led i de fleste Fingre og Tæer er bleven endnu mere fast, idet den 
paa ejendommeligste Maade gjentager Formen af Leddet mellem de tilsvarende Mellemhaands- 
eller Mellemfodsben og de Iste Finger- eller Taaled. Som hos Xenurus ere Tænder og Tygge- 
muskler mere indskrænkede end hos Euphractus, Tunge og Lugteredskab mere øvede, men 
alt har i Hovedskallen givet sig Udtryk paa noget anden Maade end hos Xenurus; Tænder 
og Kjæber ere blevne endnu svagere; Ansigtet og Ganen ere endnu mere formede af Tungen, 
ogsaa Vingebenet har faaet Ganeflade; Sibenet er anderledes formet. I KRygskjoldet er der 
opstaaet den Egenhed, at Hornplader og Benplader for største Delen ere ophørte at svare 
til hverandre, idet den Hornplade, der oprindelig dækker hver Benplade, har opløst sig 
helt i et Midtfeldt og flere eller færre Randfelter (en Deling der kun er paabegyndt hos 
Euphractus og Xenurus), og Randfelterne ere smeltede sammen med de tilstødende Rand- 
felter over de tilgrændsende Benplader, og de sammensmeltede Randfelter dække over de 
Sømme, hvori Benpladernes Rande støde til hverandre. Lignende Egenheder ere fremkomne 
i den inderste Del af Halens Pandser. 
Chlamydotherium er ogsaa udgaaet fra et noget lavere Trin end det, hvorpaa Eu- 
phractus staar; Plade-Rækkerne i Skulderskjoldet synes ikke at være indskrænkede i Tal; 
Trommebenet er sikkert ringformet; Multangulum majus og M. minus ere frie... Hvad der 
udmærker den overfor baade Euphraclus og de andre egenlige Beltedyr-Slægter fra Lagoa 
Santa, er dens Omdannelse til Plante-Æder. Kindtænderne ere i høj Grad udvidede og 
foldede paalangs, og de have skudt deres Grund højt op i Overkjæben, helt op i Panden, 
og dybt ned i Underkjæben, og to af de øvre Kindtænder ere trængte frem i Mellemkjæbe- 
benet, ikke kun én, som det kan findes hos Euphractus; Kjæberne ere formede efter Tænderne. 
Tyggemusklerne ere blevne mægtige, især Kindmusklen, der har faaet Kindbuen til at voxe 
i Sværhed og, i Forening med en af Vingemusklerne, har faaet Underkjæbens Pre. angularis 
til at brede sig; Vingemusklerne fremkalde en knoldformet Udvæxt fra Ganebenet bag Over- 
E Museo Lundii. 3. II, 2 
