66 
(Dasypus novemecinctus.) 
Tænderne ere langt svagere, trænge mindre dybt ind i Kjæberne og ere skilte ved betydelig 
større Mellemrum. I Størrelse ere de indbyrdes mere ens. De forreste ere forholdsvis stærkt 
sammentrykte. Ingen Indbugtning findes paa deres Inderside. De uslidte Tænder ere to- 
spidsede, med en ydre og en indre Spids, skilte ved en Længdefure. — Især de forreste 
Tænder i Kjæberne vexle ikke lidt i Størrelse og i deres mere eller mindre sammen- 
trykte Form. 
Tandskifte findes. Kun den bageste Tand eller maaske undertiden de to bageste 
Tænder i hver Kjæbeside skiftes ikke; alle de andre af de blivende Tænder have velud- 
viklede Forgængere, der længe ere-i Brug, og som i alt væsenligt ligne deres Efterfølgere; 
kun ere Mælketænderne maaske lidt mere sammentrykte, i hvert Fald ved Grunden, og de 
faa lukket »Rod«, mere eller mindre delt i en forreste og en bageste Gren, en Deling der 
uddybes ved Paavirkning af den frembrydende Efterfølger, der ætser »Roden«. Foran de 
veludviklede Mælketænder sidder der (eller kan der sidde) i hver Underkjæbe-Gren en Række, 
indtil 5, spredt stillede yderst smaa vantrevne Tænder, af hvilke de fleste snart forsvinde 
uden at bryde gjennem Huden; de ligne nærmest smaa Sandkorn; den bageste af dem, der 
er den største, kan endnu være at finde hos unge Dyr med slidte Mælketænder; og en 
lignende lille Tand kan findes i Overkjæben. (Man plejer at regne disse smaa Tænder, og 
Anlæg til endnu andre, der kunne findes, for Tegn paa, at Stamformerne for Dasypus have 
haft et Tandsæt med flere Tænder end hos de nulevende Arter, mindende om Cheloniscus. 
Dette er dog meget tvivlsomt; det er meget muligt, at man ser Dasypus ifærd med at op- 
løse sit Tandsæt i smaa Vantrivninger. Hos de ældste jordfundne Dasypodider er Tændernes 
Tal ikke særlig stort.) 
Hovedskal. Hovedskallen har Præg af, at Tunge og Siben have større Indflydelse, 
og at Kjæber og Tindingmuskel ere svagere, som hos Xenurus; men Præget er dog i Enkelt- 
heder blevet et andet end hos Xenurus. Ansigtet er stort, langt, især Snuden lang og spids. 
Hjernekassen er ikke bred og flad, snarest det modsatte. Panden bred, ret stærkt hvælvet 
ivejret og ud til Siderne, formet af baade Siben og Sinus mawillaris og S. frontalis; dens 
mindste Brede mellem Øjehulerne omtrent som Breden mellem Tindinggruberne, snart lidt 
mindre, snart lidt større. Næseryggen nærmest Panden ret brat skraanende, men forrest 
mere vandret end hos Euphractus; ligeledes Snudens Siderande bagest ret hurtig løbende 
mod hinanden, men forrest mere jevnsides løbende. Tandgruberne i Overkjæben mindre 
dybe. S%nus mawillaris betydelig mere oppustet. Tydelig Sus frontalis findes forrest i 
Pandebenet. Foramen lacrymale er anseligt. Ikke alene Forsiden af Kindbuens forreste 
Grund er udhulet af Næsemuskler, men Hulningen fortsætter sig rendeformet tilbage langs 
det meste af Kimdbuens Yderside, hen under Øjehulens Bagrand. Paa Underranden af 
Kindbuens forreste Grund findes såa godt som intet Fremspring. Pandens Øjehule-Rand 
glat afrundet. Tindinggruben lille; Rummet mellem Tindinggruberne bag Øjehulerne bredt; 
