140 
(Mylodon robustus.) (eg 
og at Kloen paa 2den Finger hos den typiske er betydelig svagere end Kloen paa 3dje, 
medens den hos gracilis er næsten lige saa stærk som paa 3dje; men Forskjellen er ikke 
fast. — Det lader til, at det nærmest er en tilfældig Undtagelse, naar Slidfladen paa forreste 
øvre og nedre Tand er vandret; paa alle de Billeder, der skyldes Blainville, Burmeister 
og Lydekker, er Slidfladen skraanende, stillet paa Bagsiden af øvre og paa Forsiden af 
nedre forreste Tand, og det samme er den paa 4 Hovedskaller og paa nogle løse Tænder 
fra Argentina i Museet i Kjøbenhavn; kun paa Owen's Billede af Typen for M. robustus 
er Slidfladen vandret.  Forskjellen i Slidfladens Stillmg maa sikkert afhænge af en lille 
Forskjel i Tændernes indbyrdes Stilling; en foreliggende Hovedskal fra Argentina er i den 
Henseende oplysende: i højre Overkjæbe er 1ste Tand kommen til at staa lidt nærmere 
ved 2den end sædvanlig, og forreste Tand i tilsvarende Underkjæbe-Gren er derved kommen 
til at skyde sig op paa Forsiden af forreste øvre, medens den plejer at skyde sig op bag 
den; Slidfladerne mellem 1ste øvre og nedre Tand have derfor faaet en Stilling, der er den 
modsatte af den sædvanlige, paa Forsiden af øvre og paa Bagsiden af nedre; i venstre Side 
af samme Hovedskal er Forholdet det sædvanlige. At der ingen fast Grændse er mellem 
de to Former for Tændernes Slid, vandret eller skraat, oplyser i hvert Fald Lydekker, 
støttet paa de rige Samlinger i Museo La Plata. — Om Fastheden af Længdeforholdet 
mellem Kløerne paa 2den og 3dje Finger findes ingen særskilt Oplysning; Lydekker synes 
at regne det for at være uden Værd. Paa 5 argentiske Mylodon-Hænder, hvor Forholdet 
kan sees, hørende til 3 Skeletter i Museet i Kjøbenhavn, er det nærmest som hos gracilis, 
saaledes som det afbildes af Burmeister. 
Store Forskjelligheder i de forreste Tænder fremkaldes ikke alene af Forskjelligheder 
i øvre og nedre Tænders indbyrdes Stilling og det deraf afhængige forskjellige Slid, men følge 
ogsaa med Alderen, som det synes at godtgjøres af de Mylodon-Kjæber og -Tænder, der 
haves i Zoologisk Museum. Hos Ungerne er forreste Tand, baade øvre og nedre, den 
spinkleste i Rækken. Men i de sædvanlige Tilfælde, hvor den ikke staar lige overfor sin 
Modstander, men den nedre lidt bag den øvre, saa at Slidfladen bliver skraanende og 
Tanden hjørnetandformet, tages den i mere særlig Brug, vist især som Krog til at afrive 
Kviste, og den voxer mere end de andre Tænder; den Pirring, hvorfor den særlig er udsat, 
faar den ikke alene til, som de andre Tænder, at vedblive med at voxe i Højde, men faar 
den ogsaa til at fortsætte med at voxe i Omfang, vist Livet igjennem; medens de andre 
Tænder hos voxne Dyr ere saa godt som lige brede nærmest Slidfladen og nærmest Rod- 
Enden, er forreste Tand, selv hos aldrende Dyr, tydelig smallere nærmest Slidfladen end 
nærmest KRod-Enden. — Ogsaa efter Kjøn synes der at være Forskjel i de hjørnetand- 
formede forreste Tænder, som allerede sagt af Lydekker. De ere sikkert sværere hos 
Han end hos Hun. I hvert Fald synes Kjæberne at kunne fordeles i to Grupper, en med 
forholdsvis svære og en med spinkle forreste Tænder. — Endelig kan der være ikke smaa 
