kunne helt forsvinde. Mælketandsættet gjennemgaar fra første Færd lignende Forandringer 
som det blivende Sæt, men forsvinder tilsidst helt. — Det kan hænde hos nogle af de øverste 
Gumlere, at Kindtænderne igjen tages i Brug til kraftigt Arbejde og paa forskjellig Maade voxe 
og forstærkes; men altid beholder Tandsættet Tegn paa, at det har været vanslægtet; For- 
tænder og Hjørnetænder vende aldrig tilbage, men kunne nogenlunde erstattes af de forreste 
Kindtænder, der rykke langt fremad; Emaillen er tabt for stedse; Rodløsheden vedvarer; Mælke- 
tænder komme ikke igjen; ad nye Veje gjenvinder Tandsættet sin Styrke. 
Med Indskrænkning af Tændernes Brug følger Vantrivning af Tyggemusklerne. Tin- 
dingmusklen rykker ned paa Siden af Hjernekassen og bliver ganske tynd; Vingemusklerne 
blive svage; og særlig iøjnefaldende vantrives Kindmusklen, der kan indskrænkes saa meget, 
at den saa godt som er forsvunden. — Men paa forskjellige Trin kan Vantrivningen standses, 
og Musklerne kunne tilbagevinde deres Kraft; oftest kan man da af deres Virkning paa Hoved- 
skallen se, at deres Udvikling er gaaet ad usædvanlige Omveje. 
Med Vantrivning af Tænder og Tyggemuskler følge Ændringer i Hovedskallen. For- 
tændernes Vantrivning og Forsvinden er Skyld i, at Mellemkjæbebenet bliver svagt, med Til- 
bøjelighed til at miste sin Processus masalis, saa at det kan ende som en lille flad Knogle liggende 
helt i Ganen; af samme Grund bliver Underkjæbens forreste Del spinkel, ganske rettende sig 
efter Tungens Paavirkning. Hjørnetændernes og Kindtændernes Indskrænkning skyldes det, 
at Overkjæbebenets Krop mister sin Sværhed og ikke mere sænkes nedad under Hovedskallens 
Axe, og at Underkjæbe-Grenen bliver spinkel, tilsidst pindformet, og ikke mere holdes i Afstand 
fra Hovedskallens Axe, saa at Underkjæbens Ledhoved kommer til at ligge mere og mere paa 
Linie med Kjæbegrenens øvre Rand. Med Kraftløsheden i Tyggemusklerne følger Indskrænk- 
ning og Forsvinden af Muskelkamme, saa at Hovedskallen faar et ejendommelig afglattet Ud- 
seende; Kindbuen, der ikke mere paavirkes kraftig af Tinding- og Kindmuskel og deres Sene- 
blade, bliver tynd og kan tilsidst helt forsvinde; særlig er det Kindbenet, der vantrives, først 
mister sin Forbindelse med Tindingbenets Kindbue-Udvæxt og derefter mere og mere svinder 
hen, indtil det helt gaar bort; Underkjæbens Pre. coronoideus og Pre. angularis indskrænkes 
og kunne helt forsvinde. Som Følge af de kraftløse, ubestemte Bevægelser i Underkjæbe-Leddet 
forsvinder Pre. postglenoideus, Ledskaalen faar en meget lidt udpræget Form, og Underkjæbens 
Ledhoved vanslægter, saa at det tilsidst neppe er fremhævet fra Omgivelserne. — Mellemkjæben 
kan standses i sin Vantrivning og gjenvinde sin Styrke, mere eller mindre, men ikke under Paa- 
virkning af Tænder; det kan ske som Følge af Paavirkning af Næsebenet, der hviler paa dens 
Pre. nasalis og kan komme til at trykke den, naar Snuden bruges som Løftestang, eller som 
Følge af Paavirkning af den bevægelige Næsebrusk, der hviler paa dens Gane-Del; sin helt op- 
rindelige Form gjenvinder den dog ikke i noget Tilfælde. Selv om Pre. nasalis under Næse- 
benets Paavirkning bliver anselig, faar den dog kun en egen fremadheldende Form; bagfra er 
den fortrængt af Overkjæbebenet; Sømmen mod Overkjæben gjenvinder ikke sit bagud-skraa- 
