217 
Forlemmet beholder ellers hos Gumlerne i de væsenligste Træk samme Bygning som 
hos Insektæderne, ret frit bevægelige Led, ret ligelig udviklede Knogler med oprindelig formede 
Ledflader. — Mest paafaldende afviger det fra de oprindeligste Forhold hos de bedste Gravere, 
hvor det bliver ualmindelig muskelstærkt, med svære Muskelkamme, med lang og stærk Pre. 
anconæus, med bredt Skulderblad og stor Acromion, der endogsaa kan brede sig skaalformet 
ud over Overarmbenets Hoved. Ogsaa de særlig klatrende Former faa, fra første Færd, sær- 
deles muskelstærke Arme; især deres Skulderblad bliver paafaldende ved sin Brede og ved sin 
Tilbøjelighed til end mere at udvide og styrke sit Omraade ved at skyde Forbening ud i det 
Baand, der gaar fra Skulderbladets forreste Rand til Pre. coracoideus, og i det, der gaar fra Acro- 
mion til Pre. coracoideus.. Hos dem, der have drevet Klatringen næsten til Overmaal, saa at 
de neppe bruge Armene som andet end som Hager, hvormed de hænge sig fast og langsomt 
entre afsted, miste Armene igjen meget af deres Muskelstyrke og blive forholdsvis spinkle, Knog- 
lerne langstrakte, uden fremtrædende Kamme; men Minder om den oprindelige Styrke ere dog 
stadig at finde; skjønt Skulderbladet bliver forholdsvis lille, beholder det dog samme Form 
som tidligere, med de ejendommelige Forbeninger i Baandene, o. s. v. 
Foden bruges fra første Færd paa lignende Maade som Haanden, til Kradsning i Ter- 
miternes Bo; men den bruges med langt mindre Kraft, kun mere lejlighedsvis, og den omdannes 
derfor ikke nær saa paafaldende som Haanden, om end paa tilsvarende Maade. — Ogsaa i Foden 
fremkommer saaledes en Modsætning mellem de særlig gravende og de særlig klatrende Former 
af lignende Slags som i Haanden: hos de gravende de to inderste Tæer svage, uden sammen- 
trængte Led, hos de klatrende de to yderste Tæer langstrakte. Forholdet kan spores i mange 
Forklædninger, saaledes ogsaa hos de Gumlere, der stamme fra gravende Former, men selv 
helt have opgivet at bruge Foden til at grave og snarere have Hove end Kløer. 
En Vane, der begynder allerede hos Gumlere, der baade grave og klatre, er den: at 
sætte Foden paa Højkant, saa at Fodsaalen vender nok saa meget indad som nedad. Denne 
Vane er vel neppe opstaaet alene for ikke under Gangen at plages af de lange Kløer, men ogsaa 
for at faa Foden bragt i en heldig Stilling under Klatring op ad lodrette Stammer eller Grene. 
— Hos de særlig klatrende Gumlere kan denne Vane fremkalde mærkelige Omformninger i 
Hæl-Leddet. Og den Kraft, hvormed Fodsaalen presses mod Underlaget, kan hos de bedste 
Klatrere fremkalde mærkelige Udbredninger af Saalen, støttede af et fladt udbredt Hælben 
eller af stort Os faleiforme eller af Udvidelse af øvre Ende af Ste Mellemfodsben. I høj Grad 
afvigende bliver Foden hos de klatrende Gumlere, der igjen opgive Klatringen for atter at vænne 
sig til Gang paa Jorden. 
Stor Indflydelse paa hele Baglemmets Bygning har de første Gumleres Vane at sidde 
påa Bagbenene, medens de med Forlemmerne arbejde i Termiternes faste Bygninger. Bag- 
lemmet faar i sin Helhed en betydelig Styrke, fordi det faar meget at bære; dets Tjeneste er 
dog væsenligst kun at være Støtte, og derefter formes det; dets mest fremtrædende Egenskab 
E Museo Lundii. 3. I. 28 
