hos de oprindeligste af de kjendte af Familiens Medlemmer. Huden er over en stor Del af Lege- 
met omdannet til et Pandser af Horn og Ben. Som hos Manis have de Levninger af Skæl, der 
hos lavtstaaende Pattedyr ofte ere at finde mellem Haarene, igjen taget Væxt; men de have 
udformet sig paa en ganske anden Maade end hos Mamis. Paa hele Legemets Overside, paa 
Lemmernes Yderside og over Halen i dens Helhed ere Skællene forstørrede og have faaet tykt 
Hornlag, men beholde Form af ikke fremstaaende Plader, og i Læderhuden under Hornskæl- 
lene er der opstaaet Forbeninger, i Form af Smaaplader, undtagen paa de Steder, hvor Skæl- 
lene ere svagest; paa Legemets Underside er der i det hele kun Begyndelser til fremtrædende 
Skældannelse. Paa det meste af Legemets Overside, hvor Pandseret er stærkest, støde Horn- 
pladerne tæt sammen indbyrdes, Benpladerne ligeledes, og Haarklædningen fortrænges mere 
og mere, jo fastere Pandseret bliver; kun bag hver Plade, tildels ogsaa mellem Pladernes Side- 
rande, hævde nogle faa Haar deres oprindelige Plads, eller Haarene forsvinde helt; det kan dog 
ogsaa ske, at Haarene erobre sig ny Plads i Furer paa Skællene. Fra første Færd svarer en 
Benplade til hvert Hornskæl, og saaledes vedbliver Forholdet at være hos nogle Dasypodider, 
skjønt dog Hornskællene for det meste dele sig mere eller mindre dybt, oftest saaledes, at hvert 
Hornskæl deler sig i et større Midtfelt og en mere eller mindre fuldstændig Kreds af Randfelter 
i større eller mindre Tal, og Skillelinierne mellem Felterne tegne sig som Fordybninger paa 
den underliggende Benplade; hos andre vedligeholdes den oprindelige Tilstand kun i Hovedets 
og Lemmernes Pandser og i mere eller mindre af det øvrige; men hvor Pandseret er stærkest 
og mest omformet, paa de mest fremstaaende Dele af Ryg og Hale, smelte hvert Hornskæls 
Randfelter sammen med de nærmest tilstødende Randfelter i de tilgrændsende Skæl og dække 
Sømmene mellem Benpladerne.”%) Bevægeligheden i Halsens og i Halens Grund vedligeholdes 
saa meget, at Huden her holdes bøjelig, og fast Pandserdannelse hindres; fast, i større eller 
mindre Grad, bliver Pandseret kun paa Pande, Ryg og Hale. Ryggens Pandser kan beholde 
mere eller mindre af sin oprindelige Bøjelighed i hele sin Udstrækning, eller det kan stivne helt, 
ved fast Sammenføjning eller Sammenvoxning af Benpladerne, eller det kan blive fast i sm 
forreste og bageste Del, over Skulder og Hofte, medens det i Midten vinder i Bevægelighed, 
idet Skjoldets Plader, der her ere ordnede i Tværrækker, ved Ryggens Bøjning og Strækning 
ikke alene hindres i at føje sig fast sammen, men endogsaa bevæges saa stærkt, at Tværræk- 
kerne delvis skydes hen over hverandre. Men i alle Tilfælde bliver Ryggens Pandser som et 
Skjold til Værn for Dyret, der i Fare søger at dække sig med det såa vidt muligt; Lemmerne 
trækkes ind under det, og dets Siderande blive derved mere og mere frit fremstaaende, mere 
og mere skarpt skilte fra Undersidens blødere Hud. Paa mange Maader kunne baade Hovedets, 
Ryggens og Halens Pandser yderligere omformes. Rygskjoldet faar stor Indflydelse paa Lege- 
mets Skelet. Det kommer væsenligst til at hvile paa de mest fremstaaende af Ryggens Knogler, 
især paa Hofteben og Sædeben, og derigjennem virker det ved sin Vægt trykkende paa hele 
Baglemmet, hvis Sværhed voxer i tilsvarende Grad som Pandseret. Og Hvirvelraden, der 
29% 
