228 
(Dasypodidæ.) 
holdes mere eller mindre ubevægelig under Skjoldet, paavirkes deraf; de midterste Halshvirvler 
voxe sammen indbyrdes, og Ryghvirvlerne have Tilbøjelighed til det samme; Halshvirvlernes 
Tværtappe støde sammen indbyrdes baade ved deres Grund og ved. deres Spids og danne ejen- 
dommelige Ledflader mod hverandre; og Hvirvelkroppene, baade i Hals og Ryg, have Tilbøje- 
lighed til at miste deres oprindelige Form; de nærme sig mere og mere til at indskrænkes til 
en tynd buet Knogleplade, der slutter om Rygmarvens Underside; allerede hos de oprindeligste 
af de kjendte Dasypodider er der tydelige Begyndelser i denne Retning. 
Af de kjendte Dasypodider er det de uddøde sydamerikanske Slægter »Prozaédyus« 
og »Stenotatus«, af Afdelingen Dasypodini, der have bevaret de fleste oprindelige Træk. De 
kjendes begge efter Hovedskaller og væsenlige Dele af det øvrige Skelet og Skjoldet. De staa 
meget nær ved Euphractus""), den oprindeligste af de nulevende Dasypodider, kun i enkelte 
Henseender lidt lavere: Trommebenet er nærmest ringformet, dog i Forbindelse med Forbe- 
ninger i Trommehulens indre Væg, men uden forbenet ydre Øregang. Maaske ogsaa Pandseret 
kan siges at have været lidt oprindeligere i et og andet Forhold; Pandeskjoldet har vistnok 
sluttet sig nærmere om Hovedets Form; Skulderskjoldet har været mere udstrakt og endnu 
mindre skarpt skilt fra Ryggens Belter. »Prozaédyus« er den laveste; den har ikke det paa- 
faldende lange Ansigt som »Stenotatus«. 
Euphractus (af nogle kaldet Dasypus, med »Zaédyus«) deler næsten alle de oprindelige 
Egenskaber, der findes hos »Prozaédyus«. Den er af klar Insektæder-Type. Tænderne ere forholds- 
vis veludviklede, simpelt valseformede, deres Tal, vexlende fra 8 til 10 i hver Kjæbe, er hverken 
forhøjet eller formindsket fra det, der er det oprindelige for Gumlere, og de slides paa sædvanlig 
Maade, idet Underkjæben væsenligst bevæges op og ned og til Siderne. Tyggemuskler og Kjæber 
ere tilsvarende veludviklede; Underkjæbens Krop ligger betydelig lavere end Ledhovedet, der 
har sædvanlig Knopform, Pre. coronoideus og Pre. angularis ere anselige; ved Kindbuens Grund 
findes ingen særlig Udvæxt for Udspringet af Kindmusklen; Kindbuen er ret svag; Tinding- 
kammen er tydelig, og Spor af Pre. postorbitalis paa Pandebenet findes; Ansigtet er ret langt og 
smalt især fortil, og Ganen er forlænget bagtil, men ikke paafaldende, og Hamulus pterygoideus 
har sin oprindelige Form, er ikke udbredt. Sibenet har ikke i nogen paafaldende Grad formet 
Ansigtet. Haanden har alle fem Fingre, forholdsvis ligelig udviklede; 1ste og 2den Finger ere vel 
slanke, men ikke paafaldende, 3dje er ikke meget sværere end 4de, der igjen kun er lidt sværere 
end dte; Leddene i de tre yderste Fingre ere vel sammenskudte, men have dog ikke faaet usæd- 
vanlige Former, og ingen af Leddene ere indbyrdes sammenvoxede; 3dje Mellemhaandsben er 
neppe forkortet, 4de og Ste ere det kun i forholdsvis ringe Grad; ingen af Mellemhaandsbenene 
have faaet dybt furet nedre Ledflade, og 1ste Fingerled har ikke i nogen af Fingrene faaet Midt- 
kam påa nedre Ledflade. Ogsaa Foden er forholdsvis ligelig udviklet. Forlemmets og Bag- 
lemmets andre Knogler ere ikke overdrevne i nogen Retning. Ryghvirvlernes Kroppe ere for- 
holdsvis stærke, og ingen Sammenvoxninger findes; 0o.s. v. I Rygskjoldet som i Pande- og 
