231 
voxede med Mellemhaandsben, og Sibenet har været mindre. Den væsenligste Afvigelse fra 
Xenurus i Haandens Bygning er Væxten af Cuneiforme, under Paavirkning af det stærke Albue- 
ben og de stærke yderste Fingre, og Forbeningen i det Senebaand, der dækker over Senen af 
Fingrenes vigtigste Strækkemuskel og gaar fra Cuneiforme til Spoleben. Sine fleste Egenheder 
har Chlamydophorus faaet som Følge af at have vænnet sig til underjordisk Liv; hele dens Legeme 
er blevet et Grave-Redskab. Foruden med sin stærke Haand graver den med Foden, og Foden 
har faaet et ualmindelig stort fremstaaende pladeformet Os faleiforme. Med Snude og Pande 
borer og skubber den, og Pandens Skjold er formet derefter og blevet skovlformet foldet paa- 
tværs, med opstaaende Plader over Pandebenet, der selv har faaet opstaaende pukkelformet 
Udvæxt støttende Pandeskjoldets Tværfold, alt en ejendommelig Dannelse, der har sin første 
Oprindelse i den lave Pukkel, som Sibenet har frembragt paa Panden, hos Chlamydophorus som 
hos Xenurus. Med Ryggens bageste Del skubber den Jorden bagud, og den bageste Del af 
Rygskjoldet er bleven en særlig fast Skive, skilt fra det øvrige af Skjoldet, presset ind mod Bag- 
siden af Bækkenet, hvormed den voxer sammen. Halen, der lægges frem under Bugen og trykkes 
imod den, har faaet fladt udbredt Spids. De Haar, der staa frem langs Siderandene af Ryg- 
skjoldet og i Skjellet mellem Rygskjoldets bageste Skive og dets øvrige Del, ere pirrede til Væxt 
og blevne lange stive Børster, der tilsammen virke som Koste. Øjet er kun brugt lidt, og det 
er stærkt vantrevet. Det samme gjelder det ydre Øre; Trommebenet er derimod højt udviklet, 
støttende en lang ydre Øregang af fast, tildels forbenet, Brusk, Trommehulen rummelig, fast 
omgrændset af Ben. — Hos en af Slægtens Arter er Folden under Rygskjoldets Siderand ar- 
bejdet saa dybt ind, vel ved Vridninger af Kroppen under Skjoldet, at Rygskjoldet kun langs 
Ryggens Midte er i Forbindelse med det øvrige af Kroppen. 
Overfor Euphracti og Xenuri staar Gruppen Dasypodes, med eneste Slægt Dasypus 
(»Tatusia«, Praopus), paa et højere Trin, udmærket ved følgende: Haanden er vel klart nok 
bygget efter samme Plan som hos de oprindeligste Euphracti, fra hvem Gruppen stammer; Iste 
og 2den Finger ere tydelig nok slankere byggede end de andre Fingre, med længere Led; men 2den 
Finger har hos Stamformerne kun i ringe Grad i Sværhed staaet tilbage for 3dje, saa at den 
let igjen har kunnet tages i særlig Brug og vinde næsten samme Styrke som 3dje; i denne til- 
syneladende Ligestilling af 2den og 3dje Finger har Dasypus et af sine vigtigste Skjelnemærker 
overfor de andre. Som hos forskjellige af de andre er 1ste Finger ret stærkt vantreven, 4de 
Finger noget indskrænket, og dte Finger er saa godt som forsvunden. De stærkeste af Fingrene 
have en egen Form paa deres Led; nedre Ende af Mellemhaandsbenet er dybt furet, og i Furens 
Bund, paa Knoglens Bagside, sidder en stærkt fremspringende lille Kam; iste Fingerled har 
paa sin øvre Ledflade en tilsvarende Form, og nedre Ledflade har faaet en Form, der paa mærke- 
ligste Maade gjentager Formen af Mellemhaandsbenets nedre Ende. Lignende ejendommelige 
Ledføjninger findes i Foden. Tænderne ere ret svage, og Kjæberne ere blevne spinkle; især 
Underkjæben er iøjnefaldende svag. I Vingebenet har Dasypus den Egenhed, at Knoglen er 
fladt udbredt i Ganen. I Rygskjoldet, undtagen ved Randene, ere Hornpladerne ophørte at 
