236 
(Dasypodidæ.) 
lig, frit nedhængende Kam paa Øjehulens Indervæg i Skjellet mellem Øjehule og Tindinggrube. 
Men ganske særlig er Kindmusklen voxet og har med sit Udspring fremkaldt en mægtig nedad- 
rettet Udvæxt fra Overkjæbebenet ved Kindbuens forreste Grund og med sit Fæste paavirket 
Underkjæbens Pre. angularis, der er voxet frem som en mægtig Plade. Snuden bruges ikke 
mere som Brækjern til at rode i Jorden, og den bliver ganske kort, men beholder dog meget 
af sin oprindelige Form, skjønt Kindtænderne i Overmunden trænge sig frem næsten til Kjæbens 
forreste Rand; Underkjæben beholder forrest sin Tudform, som den oprindelig havde faaet 
under Tungens Paavirkning. 
En af de oprindeligste Slægter af Glyptodontini er den uddøde sydamerikanske »Pro- 
palæohoplophorus« (med Cochlops og Metopotoxus), der kjendes efter det meste af Skelet og 
Skjold. En nærstaaende Slægt er den mindre fuldstændig kjendte, ligeledes uddøde sydameri- 
kanske »Eucinepeltus«, der ikke synes at afvige i stort andet end Pandeskjoldets særegne Dan- 
nelse; hos »Propalæohoplophorus« er Pandeskjoldet sammensat, som hos de fleste Beltedyr, af 
mange Smaaplader, der ligne Smaapladerne i Rygskjoldet; hos »Eucinepeltus« ere Smaapladerne 
i Pandeskjoldet ualmindelig faa og store, med ganske anderledes formet Overflade end Smaa- 
pladerne i Rygskjoldet og indbyrdes fast sammenvoxede. j 
De to nævnte Slægter staa begge meget nær ved den uddøde sydamerikanske Hoplo- 
phorus (Sclerocalyptus), der kjendes ret fuldstændig; de staa paa et lavere Trim i følgende Hen- 
seender blandt andet: de ere meget mindre og noget spinklere byggede; Haleskedens Smaa- 
plader ere ordnede i frie Ringe næsten ud til Halespidsen, og selve Halespidsens Smaaplader 
ere ikke eller neppe fast sammenvoxede, medens Haleskedens yderste Halvdel hos Hoplophorus 
er et fast forbenet sammenhængende Stykke; ingen af Haleskedens Smaaplader ere forstørrede 
og anderledes formede end deres Omgivelser, medens adskillige af Midtfelterne paa Haleskedens 
Smaaplader hos Hoplophorus, især paa Halens Sider, ere forstørrede »Vorter«, mere eller mindre 
knoldformet fremstaaende eller flade eller indsænkede; Tænderne ere lavere og i noget mindre 
Grad formende Ansigtet, især de forreste smaa; Hjernekassens Vægge ere ikke, eller kun i 
mindre Grad, udposede af Lufthuler; den bageste Næsegang er ikke udvidet; Næsehulen er ikke 
særlig opsvulmet; Canalis infraorbitalis er ikke særlig udvidet; vistnok har der været 5 Fingre 
og 5 Tæer, medens Hoplophorus synes at mangle 1ste Fimger og i1ste Taa. 
Meget nær ved Hoplophorus staar den uddøde sydamerikanske ret vel kjendte Lomato- 
phorus (»Hoplophorus ornatus«), der i enkelte Henseender staar lidt lavere, saaledes i at have 
mindre stærkt luftfyldte Vægge i Hjernekassen og i at mangle udvidet bageste Næsegang, men 
ellers neppe afviger i andet end at have en ejendommelig, uhyre opsvulmet, næsten blæreformet 
Næsehule. 
En noget fjernere Slægtning af Hoplophorus er Panochthus, uddød, sydamerikansk, 
fuldstændig kjendt efter Skelet og Skjold. I Fastheden af Haleskedens ydre Del, i Haleskedens 
Vorter, i Fingres og Tæers Tal har den lignende Egenskaber som Hoplophorus; men den synes 
