237 
at have faaet dem ad egne Veje; dens Udspring synes at være blandt mere oprindelige Former, 
at slutte efter Levninger af ufuldstændig kjendte Slægtninge (»Plohophorus«, Euryurus og andre). 
Den er endnu mere svært bygget; den har højere Tænder; Kindbenets og Pandebenets Pre. 
postorbitales pleje at mødes, hvad de ellers kun sjelden gjøre hos Dasypodider. Den største 
Ejendommelighed har den dog i Formen af Tegningerne paa Overfladen af Smaapladerne 
i Skjoldet; de fleste af dem have helt mistet den oprindelige Form, der findes hos Hoplo- 
phorus og dens lavere Slægtninge; hos dem har hver Smaaplade i Skjoldet et afrundet større 
Midtfelt omringet af en Kreds af mindre Randfelter, i alt væsenligt som Smaaplader hos 
Dasypus; hos Panochthus mister Midtfeltet sin Overmagt, og Randfelternes Tal forøges, men 
deres Størrelse formindskes, og de ordnes i flere uregelmæssige Kredse; tilsidst faar hver Smaa- 
plade Udseende af at være gjennemfuret af et Netværk af Furer, adskillende en Mængde smaa 
uregelmæssige kantede Smaafelter. Haleskeden er i Spidsen fladtrykt, medens den hos Hoplo- 
phorus er trind eller næsten trind, og dens Vorter ere tildels større og mere ejendommelig 
udformede end hos Hoplophorus. 
En Slægtning af Panochthus, men udsprungen fra et lavere Trin og gaaet i nogen anden 
Retning, er vistnok den uddøde sydamerikanske Euryurus (»Neuryurus«), der kjendes kun ret 
ufuldstændig efter Stykker af Hovedskal og Skjold. Lavere end Panochthus er den i ikke at 
have Øjehulen bagtil omgjerdet af Ben, vist ogsaa i at have Smaapladerne i Haleskedens 
yderste Del ret frie indbyrdes.  Rygskjoldets Smaaplader have mistet deres oprindelige 
Tegning, men påa noget anden Maade end hos Panochthus; Tegningen er ligesom udvisket; 
paa sine Steder kan der endnu spores en Tegning, med anseligt Midtfelt og Randfelter vist i flere 
Kredse, en Tegning, der synes at maatte være omtrent som hos Stamformerne for Panochthus. 
I Pandeskjoldet skulle Smaapladerne være omtrent som hos Panochthus. Haleskedens yderste 
Del har en lignende fladtrykt Form og lignende store Vorter som hos Panochthus, men er des- 
uden ret stærkt udbredt i Spidsen, medens den hos Panochthus ender afsmalnende. 
Væsenligst en videre Udvikling af Euryurus synes den uddøde sydamerikanske, ret 
fuldstændig kjendte Doedycurus at være. Den er den mest kæmpemæssige af Glyptodon- 
tinerne, øverste Led af en af de Rækker, hvori Glyptodontinerne have delt sig. Øjehulen er 
bagtil omgjerdet af Ben. Smaapladerne i Skjoldet have helt mistet Tegning. Haleskeden har 
en lignende Kølleform som hos Euryurus, men dens Smaaplader ere, i den ydre Del, fuldstændig 
sammensmeltede. Haandens Knogler ere fladtrykte mere end hos Hoplophorus og Panochthus 
(hos Euryurus kjendes Haanden ikke), og dte Finger er saa godt som forsvunden, medens den 
hos Hoplophorus og Panochthus er veludviklet. (Om Foden haves ikke nærmere Oplysning.) 
Paa et af de øverste Trin blandt Glyptodontinerne staar den uddøde sydamerikanske 
Glyptodon, der kjendes fuldstændig efter Skelet og Skjold. Sit Udspring maa den have blandt 
de oprindeligste Former af Gruppen, som »Propalæohoplophorus« eller nærstaaende Slægter; den 
har endnu oprindelige Egenskaber, der findes hos dem, men ikke mere hos de andre: Haleskeden 
