240 
(Dasypodidæ.) 
a. Spor af Tegning findes paa Skjoldets Smaaplader. 
Euryurus. 
b. Skjoldets Smaaplader helt uden Tegning. 
Doedycurus. 
b. Mellemhaands- og Mellemfodsben stærkt forkortede. Striben af fast Tandben midt paa 
Tændernes Slidflade med Bigrene. 
Glyptodontes. 
Glyptodon. 
Myrmecophagidæ. Fra de alleroprindeligste, ukjendte Dasypodider stamme Myr- 
mecophagiderne, fra Dasypodider, der vel allerede have faaet Familiens Egenheder i Tænder, 
tildels i Mellemkjæbe, Gane, Haandrod, i Forbindelsen mellem de bageste Ryghvirvlers Pre. 
accessorvi og deres Omgivelser, vist ogsaa i Brystbenets og Ribbensbruskenes Forhold, men som 
have staaet lavere end nogen af de kjendte Dasypodider i følgende: de have ikke haft Ganen 
forlænget tilbage; deres Siben har ikke skudt sig tilbage mellem Foramina optiea; de have ikke 
brugt Snuden som Brækjern, og Næsebenet har derfor ikke været fremheldende over Mellem- 
kjæben, som heller ikke har været paavirket af det; Stapes har ikke haft Stigbøjle-Form; de 
have ikke været særlig uddannede til Gravning, de yderste Fingre have derfor ikke været særlig 
stærke og forkortede, og Lemmerne have ikke faaet de andre Ejendommeligheder, der følge 
med Grave-Evnens Øvelse; de have ikke haft Pandser, og Skelettet af Hvirvelrad og Lemmer 
har derfor manglet en Række Egenskaber, der afhænge af Pandseret, saaledes Sammenvoxning 
af Halshvirvler, Svækkelse af Ryghvirvlernes Kroppe, Baglemmernes udprægede Søjleform 0. s. v. 
Det der giver de kjendte Myrmecophagider deres Særpræg, er deres ganske særlige Ud- 
dannelse som Termit-Ædere og deres, oprindelig, særlige Øvelse i Klatring. 
Tungen faar en ganske ualmindelig Længde, ligesom hos Maniderne, og dens Virk- 
ninger paa Hovedskallen minde i meget om Maniderne, skjønt de i Enkelthederne ere ander- 
ledes. Hovedskallens Ansigt forlænges stærkt, tudformet. Ben-Ganen forlænges tilbage, saa 
at dens bageste Rand tilsidst ligger paa Linie med Trommehulens bageste Rand; baade Ganeben 
og Vingeben skyde sig pladeformet ud under den bageste Næsegang; Mundingen af Tuba Eustachui 
forskydes langt bagud, og Vingebenet kommer til at deltage i Dannelsen af Trommehulens 
Indervæg og til at omslutte Carotis interna; Vingebenet breder desuden sin Ganeflade til Siden, 
ud under Ala magna. Tænderne forsvinde helt. Tyggemusklerne blive ganske svage. Mellem- 
kjæbebenet vantrives og bliver til en ubetydelig lille Knogle, der dog bevarer sin Pre. masalis, 
om end i indskrænket Skikkelse. Overkjæbebenets Krop skrumper ind og sænkes neppe ned 
under Hovedskallens Axe. Underkjæben bliver ganske tynd, pindformet, mister tilsidst Pre. 
coronoideus, næsten ogsaa Pre. angularis, og faar Ledhovedet sænket ned paa Linie med Kjæbe- 
grenen; Tindingkammen forsvinder; Kindbuen opløses; af Kindbenet bliver der i det højeste 
kun en lille splintformet Knogle tilbage, fæstet ved Overkjæbebenet; Pre. zygomaticus sqvamæ 
bliver tilsidst en ubetydelig lille knoldformet Udvæxt; Pre. postglenoideus forsvinder helt. 
